Справа № 164/45/21 	Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С. 	
Провадження № 22-ц/802/730/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Данилюк В. А., 
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: боржника ОСОБА_1 ,
представника боржника ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Маневицьким районним судом Волинської області 05.02.2021 було видано судовий наказ, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь стягувача – ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття.
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами, яку мотивував тим, що до розірвання шлюбу, ініціатором якого був він, стягувач ніколи не пред`являла будь – яких вимог щодо отримання грошових коштів на утримання дітей, оскільки він і так їх утримував. Крім того, на даний час діти проживають разом із ним і перебувають на його утриманні, а ОСОБА_4 проживає окремо за іншою адресою, у зв`язку з чим просив суд скасувати судовий наказ та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року заяву задоволено.
Постановлено скасувати судовий наказ Маневицького районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_1 .
У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_4 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а судовий наказ залишити в силі.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що обставини наведені в заяві про перегляд судового наказу не є нововиявленими обставинами та не можуть бути підставою для скасування судового наказу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2021 року Маневицьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь стягувача – ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття (а.с. 22).
Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
За змістом статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів; 7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи-підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 423 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Так, новими доказами є фактичні дані, які не були з певних причин досліджені судом при розгляді справи, що є підставою для перегляду цього рішення в апеляційному чи касаційному порядку (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).
За змістом ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до змісту частини третьої ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина.
Частиною першою ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» конкретизовано, що під «місцем перебування» необхідно розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а під «місцем проживання» - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Разом із тим, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Окрім того, реєстрація може не співпадати із фактичним місцем проживання.
Звертаючись до суду в січні 2021 року із заявою на видачу судового наказу про стягнення аліментів,  ОСОБА_3  підтвердила факт проживання дітей із нею довідкою про склад сім`ї від 13.01.2021 №27 виданою Оконською сільською радою Маневицького району, у якій зазначалося, що вона разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилався на те, що на даний час діти проживають разом із ним і перебувають на його утриманні, а ОСОБА_4 проживає окремо за іншою адресою.
Разом з тим, в порядку наказного провадження вирішуються безспірні вимоги, передбачені статтею 161 ЦПК України, без перевірки обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 168 ЦПК України).
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Доводи заяви боржника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.
Той факт, що згідно положень процесуального закону (ч.1ст.167 ЦПК України) судовий наказ виданий без судового засідання і повідомлення сторін, і без урахування заперечень боржника проти стягнення аліментів, не дає підстав вважати такі заперечення нововиявленими обставинами.
При цьому колегія суддів враховує, що ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів, виданого відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (ч.7 ст.170 ЦПК України) в порядку ст. 192 Сімейного кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді