ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 р. 	Справа № 480/5774/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 18.11.20 року по справі № 480/5774/20
за позовом     ОСОБА_1  
до    Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області           
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язаняя вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського; господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області (за межами населених пунктів);
- зобов`язати Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області на найближчій сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2020 та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області відповідно до вимог чинного законодавства України та з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що у червні 2020 року позивач звернувся до Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області (за межами населених пунктів). При цьому у листі від 31.07.2020 № 02-27/1561 відповідач зазначав, що земельна ділянка зазначена у доданому до клопотання викопіюванні сформована єдиним масивом, шляхом інвентаризації, тому формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідач також вказував, що процес надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки потребує розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок на площі, що відповідають нормам безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, а тому подана позивачем заява може бути розглянута після розробки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Позивач вважає бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляду його клопотання, протиправною та такою, що грубо порушує його законні права.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову ОСОБА_1  у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області (за межами населених пунктів).
Зобов`язано Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області (вул. Київська, буд. 1, м. Охтирка, Сумська область, 42700, код ЄДРПОУ 04389940) розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 16.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1  з Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області судові витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.).
Стягнуто на користь ОСОБА_1  з Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області суму судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що клопотання ОСОБА_1 було розглянуто на засіданні постійної комісії Чернеччинської сільської ради з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, підприємництва, містобудівництва, сфери послуг, земельних відносин та охорони навколишнього середовища 21.07.2020.
На даному засіданні комісії було встановлено, що конфігурація бажаної земельної ділянки знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5920386900:01:002:4596 загальною площею 14,2768 га, що була сформована єдиним масивом та зареєстрована за Чернеччинською сільською радою 25.01.2019 року. Зазначено що: за правилами частин 6, 7 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідач наголошує, що направляючи листа заявнику, сільською радою було вжито заходів щодо усунення перешкод ОСОБА_1 , які існують, для отримання земельної ділянки у власність: в такій ситуації, обов`язковість прийняття рішення сільською радою про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою прямо не передбачено жодною нормою земельного законодавства.
Чернеччинська сільська рада зауважує, що в червні-липні 2020 року згідно з рішеннями Кабінету Міністрів України на території держави діяли карантинні обмеження (постанова від 17.06.2020 р. №500), які унеможливлювали і розгляд заяв у строки, передбачені Земельним кодексом України. Однак засідання постійної комісії відбулося 21.07.2020, відповідь направлена після складання протоколу комісією.
На думку відповідача, визнання протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради є безпідставним, оскільки судом першої інстанції не встановлено жодного факту, який би обґрунтовано вказував на протиправну бездіяльність Чернеччинської сільської ради, яка полягає у не вирішенні питання про надання дозволу або відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства          орієнтовною площею 2га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Чернеччинської сільської ради із клопотанням від 16.06.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області (за межами населених пунктів) (а.с. 9). До заяви було додано копію паспорту, ідентифікаційного номеру та графічні матеріали (а.с. 10).
Листом від 31.07.2020 № 02-27/1561 Чернеччинська сільська рада Охтирського району Сумської області повідомила позивача, що земельна ділянка зазначена в викопіюванні сформована єдиним масивом, шляхом інвентаризації, тому відповідно до статті 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Процес надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки потребує в першу чергу розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок на площі, що відповідають нормам безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, передбачених статтею 121 Земельного Кодексу України, тому подана заява може бути розглянута після розробки та затвердження технічної документації із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки (а.с. 8).
Разом з тим, як зазначає позивач, станом на дату подання позовної заяви відповідач фактично ухиляється від розгляду клопотання у визначеному законом порядку і не прийняв жодного рішення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість відмови відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою у формі листа, отже з метою повного та ефективного захисту прав позивача  необхідно зобов`язати Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області  розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти відповідне рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статею 14 Конституції України визначено - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України (надалі – ЗК України).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначенні у статті 116 ЗК України.
Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частини 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України).
Відповідно до ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У цій же частині статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів доходить висновку, що дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту, а не листа. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства мають право звернутися з відповідним клопотанням, з наданням відповідних документів.
Перевіривши та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вбачає, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 16.06.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9).
Чернеччинська сільська рада Охтирського району Сумської області після проведення засідання постійної комісії на якій розглядалось клопотання позивача, листом від 31.07.2020 № 02-27/1561, повідомила позивача, що земельна ділянка зазначена в викопіюванні сформована єдиним масивом, шляхом інвентаризації, тому відповідно до статті 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Процес надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки потребує в першу чергу розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок на площі, що відповідають нормам безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, передбачених статтею 121 Земельного Кодексу України, тому подана заява може бути розглянута після розробки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (а.с. 8).
Земельним Кодексом України сформовано та визначено порядок розгляду даної категорії питань, в якому зазначається, що відповідний орган місцевого самоврядування розглянувши питання про надання земельної ділянки для особистого селянського господарства надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або мотивовану відмову.
Таким чином, розгляд клопотання позивача може завершитись його задоволенням, або вмотивованою відмовою у ненаданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Питання щодо передачі земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства Чернеччинської сільської ради є повноваженнями сільської ради, що реалізовується шляхом розгляду на засіданнях селищної ради, за результатами яких приймаються рішення.
Разом з тим ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
З аналізу зазначених норм колегія суддів, вбачає, що за результатами розгляду, зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, Чернеччинською сільською радою Охтирського району Сумської області повинно прийматися відповідне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або про відмову в його наданні.
Однак, як зазначалось раніше, за наслідком розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, Чернеччинською сільською радою Охтирського району Сумської області надано лише лист, в якому зазначено, що Чернеччинська сільська рада Охтирського району Сумської області "повідомляє", тобто даний лист має інформаційний характер (а.с. 8).
Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа, отже уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.
Розглядаючи заяву позивача відповідач повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. 
При цьому, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.
Таким чином, наданий відповідачем лист від 31.07.2020 № 02-27/1561, не може сприйматися судом апеляційної інстанції, як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.
Колегія суддів вважає, що відсутність належним чином оформленого рішення Чернеччинської сільської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку має  місце протиправна бездіяльність Чернеччинської сільської ради.
Щодо зобов`язання Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”.
Отже, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти за клопотаннями відповідне рішення або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині шостій статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Чернеччинської сільської ради прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Частиною десятою статті 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Відповідач не вчиняв дій щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши жодного з передбачених статтею 118 ЗК України рішень.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №818/1010/17.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, у зв`язку із тим, що вказані вимоги є передчасними, оскільки відсутнє рішення відповідача щодо відмови у наданні такого дозволу.
Крім того, посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.10.2020 у справі № 802/1535/17-а, від 18.06.2020 у справі № 823/1170/17, від 21.08.2020 у справі № 823/1179/17, від 14.12.2020 у справі № 823/1171/20 колегія суддів не бере до уваги, з огляду на те, що дані правовідносини не є ідентичними, оскільки в наведених постановах відповідачами було прийнято рішення про відмову у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Щодо стягнення з Чернеччинської сільської ради  на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 800 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з ч. 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі “Ботацці проти Італії” (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви було надано договір про надання правової допомоги від 20.05.2020, додаток від 31.07.2020 № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.05.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 09.10.2020 року та квитанцію від 09.10.2020 року про сплату 1600,00 грн. (а.с. 36-40).
Разом з тим, стосовно розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,  про те, що оскільки адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем, підлягають перерозподілу частково, а саме, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Чернеччинської сільської ради у розмірі 420 грн.40 коп. та  витрат на правничу допомогу з урахуванням  критерію пропорційності, співмірності, реальністю, складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт також підлягають стягненню з відповідача частково, а саме в сумі 800,00 грн.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області стосовно розгляду клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області та зобов`язати Чернеччинську сільську раду Охтирського району Сумської області  розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області і прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду  від 18.11.2020 року по справі № 480/5774/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі № 480/5774/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко