ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2021 року
м. Харків
справа № 642/6630/20
провадження № 22-ц/818/2979/21
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2021 року в складі судді Пашнєва В.Г.,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2016 року у справі № 642/929/16ц на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 заробітку, до 1/6 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування позову зазначив, що має ще одну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.12.2020 у справі № 639/6977/20 з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з 02.11.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Вищезазначене рішення звернено до негайного виконання, видано виконавчий лист. Отже враховуючи, що в нього дві дитини, розмір утриманих нього аліментів становлять Ѕ частину його заробітку, що перевищує встановлену законом частину на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку. Крім того він зобов`язаний утримувати свою дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку, а утримання загалом не може перевищувати Ѕ частини заробітку.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2021 року позовні вимоги задоволені. Зменшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2016 року з 1/3 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішення суду мотивовано тим, що факт погіршення матеріального становища платника аліментів з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів є доведеним. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилася інша дитина ОСОБА_5 , також позивач зобов`язаний утримувати матір дитини, тому що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що народження дитини у позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однією дитини порівняно з іншою та позивачем не надано суду доказів погіршення його матеріального стану, після народження цієї дитини.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано не було.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, з таких підстав.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1, частини 2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судовою колегією встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.12.2020 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття( а.с. 3-4).
З матеріалів справи вбачається, що на утриманні ОСОБА_1 також знаходиться його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яку він відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2016 сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, починаючи з 22.02.2016 до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 2)
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Холодногірського району Харківської міської ради від 30.12.2020 № 2039/03-20 ОСОБА_3 перебуває на обліку у відділі соціальної допомоги з 01.12.2020 як малозабезпечена ( а.с. 13).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.  Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.  Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно статті 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.  Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.  Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.  Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Статтею 192 СК України встановлено, що  розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або ж зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін.
Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду доведення зміни сімейного стану платника аліментів ( народження дитини) , в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для зменшення визначеного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2016 року розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак уважає необґрунтованим зменшення аліментів з 1/3 до 1/6 частини з усіх видів  заробітку (доходу)  щомісячно. 
Зобов`язуючи матеріально забезпечувати неповнолітніх дітей, закон враховує і інтереси батьків, зокрема, їх матеріальний стан.
З урахуванням сутності принципу змагальності, CК України, саме позивач як особа, яка стверджує, що не має спроможності утримувати дитину та просить зменшити аліменти до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.
Однак, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надав суду відомостей щодо розміру своєї заробітної плати та інших доходів , які б дозволяли суду достовірно встановити, що його матеріальний стан після народження другої дитини погіршився. 
Тому колегія суддів вважає розумним та справедливим в даному випадку буде зменшення розміру раніше призначених судом аліментів до ј частини.
Крім того, судова колегія уважає необґрунтованим посилання позивача на утримання своєї дружини, оскільки суду не надано доказів, щодо одруження або розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , на користь якої стягнуто аліменти на утримання другої дитини ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже її утримання як дружини, діючим законодавством не передбачено.
Так, судовою колегією убачається, що матеріальний стан відповідача з 01.12.2020 погіршився, оскільки вона перебуває на обліку у відділі соціальної допомоги з як малозабезпечена, отже має скрутне матеріальне становище.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження та дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині задоволення позову зі зменшенням раніше визначених судом аліментів на утримання дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1/3 на 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року - змінити.
Зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2016 року з 1/3 до 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови тільки випадках, передбачених ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 04 червня 2021 року.

Головуючий                                                                 О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук