Ухвала
Іменем України
 
17 травня 2021 року
м. Київ
Справа № 756/16414/19
Провадження № 51-2474 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 березня 2021 року щодо 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше неодноразово судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року                    ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Згідно з вироком  ОСОБА_4 приблизно о 16:00 год. 30 жовтня 2019 року перебуваючи в торговельному залі гіпермаркету «Епіцентр», з корисливих мотивів, таємно, повторно намагався викрасти одну пару чоловічого взуття вартістю 4670 грн. та куртку, вартістю 3870 грн., які одягнув на себе та направився на вихід із гіпермаркету, однак свої злочинні дії не довів до кінця, оскільки був зупинений працівниками охорони.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Київ від 26 листопада 2020 року – без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суди дійшли безпідставного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши характер вчинених ним злочинних дій та даних про особу винного. Враховуючи викладене, вважає необґрунтованим застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. Крім цього, прокурор вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 15, ч. ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України. Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання та звільнення від його відбування ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відноситься до нетяжких, а також дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, характеризується позитивно, працює в громадській організації «Рух змін», на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Також суд взяв до уваги стан здоров`я засудженого й те, що злочин є незакінченим, майно повернуто потерпілому. 
За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та про можливість звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 ККУкраїниз випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення явно несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогамст. 419 КПКУкраїни.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до неї матеріалів не убачається підстав для її задоволення, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 . 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                                ОСОБА_3