УХВАЛА

05 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  912/2468/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко   О.   Р.   -   головуючого, Кондратової   І.   Д., Стратієнко   Л.   В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Електротранс" Кропивницької міської ради (попереднє найменування - Комунальне підприємство "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького, далі - КП "Електротранс")
на   рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2020 (суддя Поліщук   Г.   Б.)
та   постанову Центрального апеляційного господарського суду від   26.01.2021 (колегія суддів у складі: Чус   О.   В., Кузнецова   І.   Л., Кощеєв   І.   М.)
у справі за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - Державне підприємство)
до КП "Електротранс"
про стягнення 253 972,61 грн,
В С Т А Н О В И В:
1.          Господарський суд Кіровоградської області рішенням від 03.09.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2021, позов задовольнив: стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 250   640,09 грн, з яких 62   736,25 грн 15   % річних, 39   403,01 грн інфляційних втрат, 148   500,83 грн пені; в іншій частині в позові відмовив.
2.          26.03.2021 КП "Електротранс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2021, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.
3.          Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
4.          Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
5.          Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 253   972,61   грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню. 
6.          Скаржник стверджує, що подана ним скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, а він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи (підпункти   а), б), в) п. 2 ч.   3 ст. 287 ГПК). Однак, такі твердження скаржника належним чином не обґрунтовані. 
7.          Скаржник посилається на те, що існує стала судова практика стосовно регулювання спірних правовідносин, яка є відмінною від висновків суду апеляційної інстанції та спростовує їх; зазначені в касаційній скарзі висновки про застосування норм права Верховного Суду свідчать про неможливість використання в якості доказів угоди, заяви, розміщені на веб-сайтах за відсутності доказів їх укладення в передбаченому законом порядку; вважає, що в цій справі суди дійшли до іншого висновку. 
8.          Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. У даному випадку на вирішення Верховного Суду скаржник ставить питання невірного тлумачення судами попередніх інстанцій положень договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. 
9.          Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
10.          В обґрунтування наявності значного суспільного інтересу скаржник зазначає, що він не є єдиним споживачем послуг постачальника "останньої надії". Окрім цього, саме по собі фундаментальне значення для формування правозастосовної практики також вже є значним суспільним інтересом.
11.          Щодо наявності значного суспільного інтересу у цій справі Верховний Суд зауважує, що скаржник не розкриває у чому саме полягає такий інтерес. Так, суспільний інтерес може полягати у важливості наслідків вирішення справи для значної кількості суб`єктів права або суспільних цінностей, що панують у державі, та спрямованих на забезпечення сталого розвитку держави, забезпечення у ній суспільного порядку, безпеки тощо.
12.          Натомість спірне питання, яке порушує скаржник у касаційній скарзі, випливає з правочину, укладеного між сторонами спору, при цьому наслідки виконання/невиконання саме цього правочину мають юридичне значення лише для сторін договору у частині підстав для стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат.
13.          Винятковість вказаної справи для нього, скаржник обґрунтовує тим, що за вказаної позиції судів щодо укладення комерційної пропозиції, позивач матиме право подавати позови за інші періоди на підставі комерційних пропозицій в інших редакціях щодо розміру процентів річних, тощо (які відповідач не укладав), що призведе до фактично "автоматичного" задоволення цих позовів, наслідком чого буде стягнення коштів з відповідача та неможливість останнього належно здійснювати пасажирські перевезення з урахуванням доходів підприємства, його фінансового стану та необхідності виплачувати лізингові платежі за експлуатацію рухомого складу.
14.          Посилання скаржника на ті обставини, що справа має виняткове значення для нього необґрунтовані та зводяться лише до припущень, не підтверджених жодними доказами. 
15.          Твердження скаржника що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, він не обґрунтовує посиланням на те, про які саме обставини йдеться та у якій саме справі такі обставини потребують спростування. 
16.          Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника. Скаржник також не довів ту обставину, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.
17.          Верховний Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів". Незгода з рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.
18.          При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
19.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
20.          Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
21.          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
22.          Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію пп. а), б), в), г) п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК, колегія суддів вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.
23.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою КП "Електротранс" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №   912/2468/20, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
24.          Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає залишенню без розгляду, оскільки суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ст. ст. 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №   912/2468/20 за касаційною скаргою Комунального підприємства "Електротранс" Кропивницької міської ради на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.09.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2021.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий   суддя                                                            О.   Кібенко

Судді                                                                                          І.   Кондратова

                                                                                          Л.   Стратієнко