Постанова
Іменем України
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа №372/333/20
провадження №61-19492св20
  
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Білич І. М., Коцюрби О. П.
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_4 ,
представник позивача -  ОСОБА_5 ,
відповідач -  ОСОБА_6 ,
особа яка не брала участі у розгляді справи, подала касаційну скаргу - ОСОБА_7 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову
1.   У січні 2020 року ОСОБА_8 звернулася до 
ОСОБА_9 з позовом, у якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності кожному по 1/2 частині земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та по Ѕ частині будинку, який розташований на указаній земельній ділянці.
2.    ОСОБА_8 також подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: 
АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державного акуту на право власності на земельну ділянку.
3.   Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до винесення рішення суду по даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів заявника. 
4.   Також указувала, що відповідач має намір та вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна, що є предметом даного позову.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
5.   Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року у складі судді Тиханського О. Б. заяву ОСОБА_11 про забезпечення позову залишено без задоволення.
6.   Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено необхідність забезпечення позову. Крім того, суду не надано доказів про те, що відповідач самостійно може розпоряджатись спірним нерухомим майном, яке, як вказує заявник, набуте під час шлюбу.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
7.   Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_12 задоволено. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року скасовано та прийнято постанову про задоволення заяви про забезпечення позову у справі. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1677 га по АДРЕСА_1 та на житловий будинок загальною площею 198,8 кв. м, який розташований за наведеною адресою, які належать на праві власності ОСОБА_10 . 
8.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача ОСОБА_10 шляхом накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку, які належать ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державного акту на право власності на земельну ділянку, необхідне для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, з урахуванням наданих позивачем доказів, що свідчать про наміри відповідача відчужити спірне майно.
9.   Апеляційний суд також указав, що обраний заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_10 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10.   26 грудня 2020 року  ОСОБА_7 , яка не брала участі у розгляді справи, звернулася із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року в указаній вище справі. Дану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
11.   У касаційній скарзі   ОСОБА_13 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
12.   Доводи касаційної скарги зводяться до того, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від  30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 та від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19, відповідно до яких при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і стороною спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.
 
Доводи учасників справи на аргументи касаційної скарги
13.   Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення учасники справи отримали копію касаційної скарги, однак відзиву щодо  вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
14.   Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року поновлено ОСОБА_14 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
15.   Ухвалою  Верховного Суду від 15 квітня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
16. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
17.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
18.   Частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
19.   Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
20.   Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
21.   Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.
22.   Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
23.   При цьому, відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
24.   Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
25.   Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову
26.   За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
27.   Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
28.   Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
29.   Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
30.   При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
31.   Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно               (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
32.   Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
33.   Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
34.   Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
35.   Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
36.   Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати  до уваги  інтереси  не  тільки позивача,  а й інших осіб,  права яких можуть  бути  порушені  у  зв`язку  із  застосуванням  відповідних заходів.    
37.   При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
38.   Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
39.   Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела необхідність забезпечення позову.
40.   Вживаючи заходи забезпечення позову та накладаючи на спірне майно арешт, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір і невжиття вказаних заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
41.   З надісланої місцевим судом копії матеріалів справи № 372/333/20 слідує, що при зверненні до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову у січні 2020 року, позивач надала відомості про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за 2010 рік.
42.   Правовстановлюючі документи на майно на час звернення до суду позивачем не надавались.
43.   Разом із тим, ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд не вжили жодних заходів для з`ясування реального власника спірного майна. 
44.   При вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду 
від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19).
45.   Обгрунтовуючи касаційну скаргу,  ОСОБА_13 , яка не брала участі у розгляді справи, вказувала на те, що оскарженою постановою порушено її права, як власника, оскільки вона є власником майна, на яке накладено арешт. На підтвердження наведеного надала копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (дата формування кожного 10 серпня 2020 року) та свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 серпня 2020 року.
46.   Як слідує з відомостей з з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Обухівського районного суду Київської області 
від 25 червня 2020 року, за заявою позивача, забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1677 га, кадастровий номер 3223187701:01:014:0045 та житловий будинок площею 198,8 кв. м, що знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_1 , які є предметом даного спору. Вказана ухвала не скасована.
47.   Боржником у наведеній ухвалі вказано ОСОБА_15 . 
48.   З матеріалах справи № 372/333/20, які надіслані на адресу Верховного суду відсутні відомості про залучення  ОСОБА_15 до участі у розгляді справи.
49.   Разом із тим, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Обухівського районного суду Київської області 
від 02 жовтня 2020 року у справі № 372/333/20 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович, про поділ майна подружжя та визнання правочинів недійсними, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романовського Б. П. належним чином засвідчені копії нотаріальної справи щодо укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , 
від 16 серпня 2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_15 .
50.   Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 
2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо ОСОБА_15 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
51.   Вказані ухвали оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є у вільному доступі.
52.   Аналіз наведених судових рішень дає підстави для висновку про те, що на момент пред`явлення ОСОБА_16 у січні 2020 року заяви про забезпечення позову власником спірного майна був  ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за життя не був залучений до участі у розгляді справи.
53.   На момент звернення з позовом та заявою про забезпечення позову позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що власником спірного майна є саме відповідач ОСОБА_17 .
54.   З наведеного вище слідує, що на момент вирішення як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції заяви про забезпечення позову вирішувались права та охоронювані законом інтересів особи, яка не є учасником даного судового процесу, що є недопустимим.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
55.   Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
56.   Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
57.   Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, але судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що ухвалені у справі судові рішення слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ :
1.   Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
2.   Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2020 рокута постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року скасувати, у справі ухвалити нове судове рішення.
Відмовити ОСОБА_18 у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                        А. І. Грушицький
 
                                                                                                         І. В. Литвиненко
 
                                                                                                         Є. В. Петров
 
                                                                                                         О. С. Ткачук