П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/450/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      13 листопада 2020 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року та додаткове судове рішення від 23 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Міністерству юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення» № 4079/к від 21 грудня 2019 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року задоволено позовні вимоги.
Додатковим судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням та прийнятим до нього додатковим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як на позивача правомірно накладено спірне дисциплінарне стягнення за наслідком проведеного службового розслідування.
В даному випадку, апелянт зазначає, що позивачем у межах спірних правовідносин не виконано покладених на нього посадових обов`язків щодо здійснення належного контролю за підпорядкованими йому структурними підрозділами.
При цьому, апелянт вважає, що наявність певних дефектів в наказі про проведення службового розслідування не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень доведено наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що начальником Управління пенітенціарних інспекцій Трохимчуком В. направлено на адресу Держсекретаря МЮУ доповідну записку від 18 вересня 2019 року №284-26.2.-19, в якій зазначено, що відповідно до наказу МЮУ від 12 серпня 2019 року № 1084/6 працівниками управління у період 28 серпня 2019 року по 29 серпня 2019 року здійснено контрольне інспектування ефективності діяльності державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, за результатами якого встановлено, що переважна більшість недоліків, виявлених під час попереднього інспектування (14-16.08.2018), залишилась не усунута. Контроль з боку Адміністрації ДКВКС України та керівництва Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за станом усунення вищезазначених недоліків належними чином забезпечений не був.
Тому, у листі пропонується провести 20 вересня 2019 року службову нараду Міністерства юстиції України за участю керівництва зазначеної установи та Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з метою розгляду причин незадовільної організації роботи, спрямованої на усунення недоліків та недопущення їх у подальшій діяльності.
В свою чергу, 20 вересня 2019 року проведено службову нараду, відповідно до п. 2 протоколу проведення службової наради МЮУ від 20 вересня 2019 року надано доручення з метою з`ясування причин та умов, що сприяли допущенню порушень законодавства, організувати та провести службове розслідування за фактами незадовільної організації роботи керівництвом державних установ «Миколаївський СІЗО», «Херсонський СІЗО», «Кропивницький СІЗО», а також недостатнього контролю з боку керівництва Південного міжрегіонального управління (т.1 а.с.125-126).
Внаслідок чого, наказом Державного секретаря МЮУ від 09 жовтня 2019 року № 3627/7 «Про проведення службового розслідування» утворено комісію з проведення службового розслідування, якій доручено організувати та провести службове розслідування за фактами недостатнього контролю з боку керівництва Південного Управління за діяльністю підпорядкованих установ Державної кримінально-виконавчої служби України (т.1 а.с.127).
Наказом Міністерства юстиції України № 3941/7 від 07 листопада 2019 року «Про продовження строків проведення службового розслідування», строк проведення службового розслідування, призначеного наказом Міністерства юстиції України від 09 жовтня 2019 року № 3627/7 «Про проведення службового розслідування» продовжено до 06 грудня 2019 року включно.
За результатами службового розслідування 05 грудня 2019 року складено висновок службового розслідування за фактами недостатнього контролю з боку керівництва Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за діяльністю підпорядкованих установ Державної кримінально-виконавчої служби України, який затверджено 06 грудня 2019 року (т.1 а.с.131-164).
При цьому, відповідно до п. 5 Висновку пропонується за неналежний відомчий контроль в частині організації харчування, забезпечення речовим майном та комунально-побутового обслуговування засуджених осіб, взятих під варту Миколаївського та Кропивницького СІЗО, заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції полковника внутрішньої служби Ковтуна А.М. попередити про неповну посадову відповідність (т. 1, а.с.163).
В свою чергу, на підставі вказаного висновку, наказом МЮУ від 21 грудня 2019 року № 4079/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» попереджено про неповну посадову відповідність заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції полковника внутрішньої служби Ковтуна А.М. (т.1,а.с.165).
Не погоджуючись з правомірністю накладеного дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволенні позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача протиправно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, з чим частково не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.
Так, Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.
Згідно ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту. Жорстокі, нелюдські або такі, що принижують людську гідність, дії є несумісними зі службою і роботою в органах, установах виконання покарань та слідчих ізоляторах.
При цьому, Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, який визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатись дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.
Згідно ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
При цьому, наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року №356/5 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, який розроблено відповідно до Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та з метою встановлення єдиного порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України.
Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.
Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку, службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань.
Згідно п. 5 розділу ІІ Порядку, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися у службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих посадовими особами органів і установ в установленому законодавством України порядку.
Згідно п. 6 розділу ІІ Порядку, Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.
При цьому, відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку, Державний секретар Міністерства юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки, має право призначати службові розслідування за всіма підставами, визначеними цим Порядком, стосовно всіх категорій осіб рядового і начальницького складу органів та установ.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказу Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення» № 4079/к від 21 грудня 2019 року.
В даному випадку, зазначеним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 та накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зроблено висновок про порушення суб`єктом владних повноважень процедури призначення службового розслідування, висновки якого стали підставою для видання оскаржуваного наказу.
Крім того, судом першої інстанції надано правову оцінку висновкам проведеного службового розслідування та зроблено висновок, що останніми не підтверджено вини позивача у вчиненні спірного дисциплінарного проступку.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо відсутності в наказі Державного секретаря Міністерства юстиції України від 09 жовтня 2019 року № 3627/7 «Про проведення службового розслідування» висновку про призначення службового розслідування.
При цьому, на переконання суду першої інстанції, поняття призначення службового розслідування та проведення службового розслідування не є тотожними, а як наслідок Міністерством юстиції України проведено службове розслідування без його призначення.
В свою чергу, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
В даному випадку, вищевикладеними положеннями законодавства та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами врегульовано порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України.

При цьому, затвердженим Порядком проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України саме державному секретарю Міністерства юстиції України надано право призначати службові розслідування.
В свою чергу, на виконання вимог п. 9 розділу ІІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, у вказаному наказі визначено, що організація та проведення службового розслідування доручається комісії, склад якої затверджено додатком до наказу.
Крім того, на виконання вимог п. 2 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, у вказаному наказі визначено дату початку проведення службового розслідування, яка є датою його призначення, тобто 09 жовтня 2019 року.
Тому, враховуючи видання зазначеного наказу належним суб`єктом, а також вирішення у ньому усіх питань, необхідних для проведення службового розслідування, колегія суддів вважає, що такий наказ фактично є наказом про призначення службового розслідування.
При цьому, зазначена суб`єктом владних повноважень некоректна назва такого наказу, на переконання колегії суддів, не є достатньою підставою для визнання порушеною процедуру проведення спірного службового розслідування.
В свою чергу, щодо висновку суду першої інстанції про те, що висновками проведеного службового розслідування не підтверджено вини позивача у вчиненні спірного дисциплінарного проступку, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, висновок проведеного службового розслідування затверджено 06 грудня 2019 року.
При цьому, у вказаному висновку зазначено, що позивачем, всупереч покладеним на нього обов`язкам, які визначено у наказі Південного міжрегіонального управління від 27 вересня 2019 року № 183/Аг «Про розподіл функціональних повноважень між керівництвом міжрегіонального управління», не здійснено належного відомчого контролю за діяльністю Миколаївського СІЗО та Кропивницького СІЗО.
В свою чергу, як вірно зазначено судом першої інстанції, підставою для проведення службового розслідування став протокол проведення службової наради Міністерства юстиції України від 20 вересня 2020 року, на якій розглядались причини незадовільної організації роботи установ виконання покарань, підпорядкованих Південному міжрегіональному управлінню.
При цьому, відповідне інспектування установ виконання покарань проводилось у серпні 2018 року та серпні 2019 року.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у серпні 2018 року та серпні 2019 року не міг виконувати вимоги наказу, який видано 27 вересня 2019 року.
Крім того, зазначений наказ видано після проведення наради, що стала підставою для проведення службового розслідування, а тому питання виконання останнього, не могло бути включено до предмету спірного службового розслідування.
В свою чергу, враховуючи доводи апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що зазначений дефект не може вважатись технічним недоліком, який не є підставою для скасування оскаржуваного наказу, так як саме порушення вимог вказаного наказу стало юридичною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи суб`єкта владних повноважень щодо порушення позивачем інших розпорядчих актів, які не досліджувались у ході проведення спірного службового розслідування, не входять до предмету спору у даній справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.
При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду.

В свою чергу, щодо скарги апелянта на додаткове судове рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В даному випадку, судом першої інстанції в рішенні від 13 листопада 2020 року не вирішено питання розподілу судових витрат.
При цьому, оскарженим додатковим рішенням суду, відповідно до вищевказаних вимог КАС України проведено розподіл судових витрат та стягнуто із суб`єкта владних повноважень на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Тому, враховуючи доводи апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень у цій частині, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування відповідного додаткового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 252, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року – змінити, виключивши з нього висновок суду про порушення Міністерством юстиції України процедури проведення службового розслідування.
В решті – залишити без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове судове рішення від 23 листопада 2020 року – залишити без задоволення, а додаткове судове рішення від 23 листопада 2020 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг – покласти на Міністерство юстиції України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Крусян А.В.