ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  920/505/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.
за участю секретаря судового засідання - Савінкової Ю.Б.
1.          розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2021 року (головуючий - Яковлєв М. Л., судді - Тищенко А. І., Шаптала  Є. Ю.) у справі
за позовом Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна"
до: 1) Новослобідської сільської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд"
про визнання договору оренди землі недійсним та визнання права володіння і користування земельною ділянкою,
(за участю представника відповідача-2 - Волько К.В. )
Суть спору
1.          Спір виник між двома орендарями однієї і тієї ж земельної ділянки, перший з яких - Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" (далі - ССК «Ярославна», Позивач) уклав договір оренди спірної ділянки в 2008 році, а другий - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд" (далі - ТОВ "Агріпорт-Норд", Відповідач-2) у 2019 році.
2.          Власником та, відповідно, орендодавцем спірної земельної ділянки у 2008 році був громадянин ОСОБА_1 , який помер через рік після укладення договору оренди з Позивачем.
3.          Оскільки після смерті ОСОБА_1 спірна земельна ділянка увійшла до складу невитребуваної спадщини, за приписами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли", повноваження щодо розпорядження нею перейшли до Новослобідської сільської ради (далі - Відповідач-1, Рада), яка і уклала другий договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Агріпорт-Норд» у 2019 році. 
4.          На момент укладення договору оренди з ТОВ «Агріпорт-Норд» строк дії договору оренди між ОСОБА_1 та ССК «Ярославна» не сплив, оскільки був укладений до 2028 року.
5.          Позивач звернувся з позовом до Ради та ТОВ «Агріпорт-Норд», аргументуючи свою позицію тим, що його договір оренди було укладено раніше, строк його дії не вичерпався, а тому його права прямо порушуються укладенням другого договору з боку Відповідача-1 та Відповідача-2, який має бути визнаним недійсним, а право користування Позивача має бути захищене судом.  
6.          Оскільки дві юридичні особи за двома договорами оренди не можуть мати на праві оренди одну й ту саму земельну ділянку, суди в цій справі мають вирішити, хто з них має дійсні права орендаря, на підставі якого договору оренди та, наостанок, чиє майнове право має бути захищене.  
Фактичні обставини справи 
7.          Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-СМ №024746 від 15.12.1999 ОСОБА_1 був власником земельної ділянки площею 2,82 га на території Новослобідської сільської ради.
8.          08.01.2008 між Сільськогосподарським споживчим кооперативом "Ярославна" (Орендар) та ОСОБА_1 (Орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,7494 га строком на 20 років (далі - договір від 08.01.2008). Державна реєстрація вказаного договору проведена 09.01.2008 за №   040863300340.
9.          Судом встановлено, що запис щодо кадастрового номеру земельної ділянки "5923886300:04:001:0173" був відсутній у договорі від 08.01.2008 при здійсненні його державної реєстрації, а зроблений на примірнику договору пізніше шляхом дописування кульковою ручкою.
10.           ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.
11.          15.11.2019 між Новослобідською сільською радою (далі - відповідач-1, Рада), як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд" (далі - ТОВ "Агріпорт-Норд", відповідач-2), як орендарем, укладено договір оренди землі №26 (далі- договір від 15.11.2019), відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає на підставі рішення Ради від 13.11.2019 в строкове платне користування не витребувану земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 1,7494 га за кадастровим номером 5923886300:04:001:0173, яка розташована за межами населених пунктів на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області.
12.          05.12.2019 за відповідачем-2 здійснена державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 1,7494 га з кадастровим номером 5923886300:04:001:0173 (далі - спірна земельна ділянка) на підставі договору від 15.11.2019.
2.          Короткий зміст позовних вимог
13.          У травні 2020 року ССП "Ярославна" звернувся до суду з позовом до Ради та ТОВ   "Агріпорт-Норд" про (1) визнання права володіння та користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 08.01.2008; (2) визнання недійсним укладеного між відповідачами договору від 15.11.2019.
14.          Позов мотивований тим, що право оренди спірної ділянки набуто позивачем на підставі договору від 08.01.2008 зі строком дії до 2028 року, державна реєстрація цього договору проведена у встановленому на момент його укладення порядку. Перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для припинення договору оренди, тому відповідач-1 не мав правових підстав для передачі віповідачу-2 в оренду земельної ділянки, речове право користування якою належить позивачу.  
3.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції
15.          Рішенням Господарського суду Сумської області від 23 грудня 2020 року в позові відмовлено повністю. 
16.          Суд першої інстанції констатував неможливість встановлення дійсних обставин укладення договору від 08.01.2008 у зв`язку зі смертю орендодавця ОСОБА_1 та відсутністю повної інформації щодо укладення договору в Держгеокадастрі та органі місцевого самоврядування. При цьому внесення в примірник договору від 08.01.2008 рукописних відомостей про кадастровий номер земельної ділянки невстановленою особою вже після укладення договору та його державної реєстрації було розцінено судом як одностороння зміна договору, що не передбачено умовами договору та є порушенням статті 651 Цивільного кодексу України.
17.          Отже, позивачем не доведено порушень вимог законодавства при укладенні договору від 15.11.2019, а отже і наявності визначених статтею 215 Цивільного кодексу України підстав для визнання договору недійсним. 
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
18.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов задоволений повністю, визнано за позивачем право володіння і користування спірною земельною ділянкою, які виникли на підставі договору від 08.01.2008; визнано недійсним договір від 15.11.2019, укладений між відповідачами.
19.          Апеляційний суд встановив, що укладений між позивачем та ОСОБА_1 договір від 08.01.2008 був підписаний його сторонами та зареєстрований у встановленому порядку, а отже є чинним. Предметом як договору від 08.01.2008, так і договору від 15.11.2019 є одна й та ж сама земельна ділянка площею 1, 7494, яка належала на праві власності ОСОБА_1 та після його смерті увійшла до складу невитребуваної спадщини. Обставина тотожності земельної ділянки у обох договорах оренди визнана у тому числі і відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву.
20.          Після змін в законодавство відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли" до Ради перейшли повноваження з управління невитребуваною спадщиною ОСОБА_1 , проте Рада не мала правових підстав розпоряджатися спірною земельною ділянкою шляхом передачі її в оренду ТОВ  "Агріпорт-Норт" за наявності чинного права оренди цієї ділянки, належного позивачу на підставі чинного договору від 08.01.2008.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21.          Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач-2 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України.
Аргументи учасників справи
Доводи відповідача-2, який подав касаційну скаргу (узагальнено)
22.          Апеляційний суд встановив фактичну обставину тотожності земельних ділянок, орендованих відповідно до договорів від 08.01.2008 та від 15.11.2019, пославшись на неналежний доказ, який був отриманий з порушенням закону. Так, кадастровий номер земельної ділянки був відсутній під час державної реєстрації договору оренди від 08.01.2008, а в примірник договору був дописаний кульковою ручкою вже після державної реєстрації, що є порушенням Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174. Отже, такий договір не може підтверджувати обставину наявності у позивача права оренди саме спірної земельної ділянки. Суд апеляційної інстанції не оцінив указаний доказ у взаємозв`язку з іншими доказами, які підтверджують відсутність в договорі оренди від 08.01.2008 кадастрового номеру земельної ділянки, що призвело до покладення в основу судового рішення недопустимого доказу.  
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
23.          Верховний Суд зазначає, що доводи скаржника, визначені єдиною підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, зводяться до того, що обставина тотожності орендованої сторонами спору земельної ділянки встановлена апеляційним судом на підставі недопустимого доказу, яким скаржник вважає укладений між позивачем та ОСОБА_1 договір оренди від 08.01.2008. При цьому аргументи скаржника щодо неможливості підтвердження вказаним доказом набуття позивачем права оренди саме земельної ділянки з кадастровим номером 5923886300:04:001:0173 зводяться до заперечень, пов`язаних із текстовим змістом договору оренди від 08.01.2008.
24.          Верховний Суд відхиляє наведені доводи скаржника та зазначає, що вони є наслідком помилкового розуміння останнім таких визначених процесуальним законом властивостей доказів, як належність та допустимість. Фактично ТОВ "Агріпорт-Норд" аргументує недопустимість доказу формальними ознаками, які характеризують неналежність доказу. 
25.          Згідно із частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
26.          Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга статті 73 ГПК України).
27.          Відповідно до статті 77 ГПК України ("допустимість доказів") обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
28.          Допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 913/38/20, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 26.02.2021 у справі №   908/2847/19, від 14.04.2021 у справі № 910/7431/19).
29.          Натомість за змістом статті 76 ГПК України належність доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
30.          Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
31.           Однак відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України до повноважень суду касаційної інстанції належить вирішення питання тільки щодо допустимості доказу. Установлення цього дефекту доказу є питанням права в тому значенні, що висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми матеріального права, яка містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи.  
32.          У той же час скаржником взагалі не зазначено наявності передбачених чинним законодавством обставин, які б зумовлювали визнання оціненого апеляційним судом доказу - договору від 08.01.2008 недопустимим, тобто таким, який не може підтверджувати обставину наявності у позивача права оренди спірної земельної ділянки. Доводи скаржника зводяться до необхідності вирішення питання щодо належності доказу, тобто переоцінки його змісту, що виходить за межі визначених статтею 300 ГПК України повноважень суду касаційної інстанції.
33.          Скаржник помилково ототожнює категорії належності та допустимості доказів та не враховує вимоги частини 2 статті 86 ГПК України, відповідно до якої саме суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
34.          У даній справі суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статей 73, 74, 76, 77, 86 ГПК України, на підставі допустимих доказів у їх сукупності встановив обставину набуття позивачем права оренди саме спірної земельної ділянки площею 1,7494 з кадастровим номером 5923886300:04:001:0173 на підставі договору від 08.01.2008, додаткова перевірка та переоцінка якого не входить до повноважень Верховного Суду.
35.          Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваного судового рішення з цієї підстави.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
36.          Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
37.          З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції та доводів касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачається. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.
38.          Щодо судових витрат
39.          Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2021   року у справі № 920/505/20 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                     Міщенко І.С.
Судді                                                                                                    Берднік І.С.
                                                                                                        Зуєв В.А.