Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року
м. Київ
справа № 637/840/20
провадження № 51-2239 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від                         4 лютого 2021 року, 
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 24 листопада                 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                      с. Нечволодівка Куп`янського району Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 3 вересня 2008 року за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 2 березня 2017 року за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді арешту строком 4 місяці.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, тривалий час, в літній період 2020 року, більш точний час не встановлено, в лісосмугах та на відкритих ділянках місцевості, розташованих за межами населених пунктів смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області та м. Куп`янськ Харківської області, точне місце не встановлено, збирав дикоростучі рослини канабісу та в подальшому висушував та подрібнював частину з них, тобто, доводив до стану придатного для вживання шляхом паління та зберігав без мети збуту для власного споживання, в подальшому висушував та вживав шляхом паління, а також виробляв з них рідину, яку потім пив, за своїм місцем мешкання.
5 червня 2020 року в ранковий час доби ОСОБА_5 приїхав на електричному потязі до с. Старовірівка Шевченківського району Харківської області, де, за межами села, збирав дикоростучі кущі рослини, зовні схожої на коноплю. Усвідомлюючи те, що дана рослина є наркотичною, та маючи намір, спрямований на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту,               ОСОБА_5 , нарвавши рослини коноплі у пакет, поклав його до свого рюкзаку і пішов на зупинку транспорту.
Діяльність ОСОБА_5 була припинена працівниками правоохоронних органів, які 5 червня 2020 року з 13 год 55 хв по 14 год 30 хв на автобусній зупинці в                                    АДРЕСА_2 , де під час огляду особистих речей, у належному останньому рюкзаку виявили та вилучили полімерний пакет білого кольору, в якому перебувала речовина рослинного походження, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 407,4854 грам.
Таким чином, ОСОБА_5 , всупереч ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та ЗУ «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно зберігав без мети збуту канабіс, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг якого заборонено, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року.
УхвалоюХарківського апеляційного суду від 4 лютого 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 змінити та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових                злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                    та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,               їх небезпечності та даним про особу винного.
Однак, суди попередніх інстанцій повною мірою врахувавши характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, що згідно зі ст. 12 КК є кримінальним проступком, дані про особу винного, що він раніше судимий, має середню освіту, офіційно не працював, військову службу в Збройних силах України не проходив, з 2005 року отримує амбулаторну психіатричну допомогу у ВП «КЦМЛ» КНП «Куп`янське ТМО» по психіатричному захворюванню, проживає з матір`ю у приватному будинку, який належить йому, має постійне місце реєстрації та проживання, де зарекомендував себе з задовільної сторони, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №395 від 28 серпня 2020 року, ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічні психічні захворювання у формі легкої розумової відсталості з поведінковими розладами та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, обставину, яка пом`якшує покарання – щире каяття, обставину, що його обтяжує – вчинення злочину особою, яка перебуває у стані, викликаному вживання наркотичних засобів, дійшли обґрунтованого висновку про недоцільність призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, у зв`зку з відсутністю доказів щодо працевлаштування та отримання доходу з законних джерел. 
Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК,                          є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам                 ст. 419 КПК.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4  та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                                ОСОБА_3