ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/923/21 Справа № 203/4769/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Підберезний Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2021 року                                                        м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року якою провадження по справі відносно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уповноваженого представником ТОВ “ОККО-РІТЕЙЛ”, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - 
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України - закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 19.08.2019 відповідно до контракту № GSW-18/06/19-OB від 18.06.2019, який укладено між продавцем ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" в особі представника ОСОБА_1 та покупцем естонською компанією OU "GRAINEXPO" (Реєстраційний номер 12986319. Адреса: АДРЕСА_2 ) в особі Члена Правління Севака Чіркіняна Запорізькою митницею ДФС здійснено митне оформлення в режимі експорт пшениці м`якої, не насіннєвої, українського походження 4 класу, насипом, врожаю 2019 року за періодичною митною декларацією типу ЕК10РР № UA110240/2019/002162.
До митного оформлення товар заявлено ТОВ "ГРЕЙНЕКС-БРОКЕР" (код ЄДРПОУ 41412030), яке діяло на підставі Договору доручення про надання послуг від 26.12.2018 № 221-МБ/Н, укладеного з ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ".
       Частину зазначеного вище товару, а саме: пшениця м`яка, не насіннєва, українського походження 4 класу, насипом, врожаю 2019 року, вагою 196 626 кг., 31.08.2019 було вивезено за межі митної території України через пункт пропуску «Бердянський морський торговельний порт» Запорізької митниці ДФС на т/х "DANO" (прапор Того), а 07.09.2019 до Запорізької митниці ДФС була подана додаткова митна декларація ЕК10ДР № UA110240/2019/002527.
       Під час митного оформленні зазначеної вище пшениці, декларантом були подані наступні документи:
-контракт від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB;
-специфікація від 08.08.2019 № WHE 08/08/19-OBW до контракту від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB;
-додаткова угода № 1 від 09.08.2019 до специфікації від 08.08.2019 № WHE 08/08/19-OBW до контракту від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB;
-проформа інвойс від 19.08.2019 № WHE-08/08/19-OBW-2;
-інвойс-фактура від 04.09.2019 № WHE-08/08/19-OBW-4;
-ордерний коносамент від 31.08.2019 № 2.
       Листом Департаменту запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Державної митної служби України від 28.07.2020 № № 20/20-02-01/7.5/1696 на адресу Дніпровської митниці Держмитслужби скеровано відповідь митних органів Республіки Естонії від 30.06.2020 № 14-1/14622-2, в якій зазначено, що естонська компанія "GRAINEXPO OU" зареєстрована в естонському Комерційному реєстрі (роздруківку реєстру додано до відповіді), але компанія насправді не існує і не є діючою в Естонії – не зареєстрована в реєстрі ПДВ, не зареєстровано жодних угод купівлі-продажу і жодних експортів-імпортів через Естонію в базах даних. Також компанія "GRAINEXPO OU" ніколи не подавала жодних звітів до естонських податкових та митних органів.
       Відповідно, ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" зовнішньоекономічний контракт від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB з естонською компанією "GRAINEXPO OU" не укладала.
       Посадова особа ТОВ «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» ОСОБА_1 на виклики у митницю не з`явився, пояснень з приводу вчиненого ним правопорушення не надав.
       Так, на думку Дніпровської митниці, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України пшениці м`якої, не насіннєвої, українського походження 4 класу, насипом, врожаю 2019 року, вагою 196 626 кг., вартістю 28 314,14 долари США (що складає 714 430,85 грн. по курсу НБУ на день переміщення товару через митний кордон України – 31.08.2019), з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів: контракт від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB, специфікація від 08.08.2019 № WHE 08/08/19-OBW до контракту від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB, додаткова угода № 1 від 09.08.2019 до специфікації від 08.08.2019 № WHE 08/08/19-OBW до контракту від 18.06.2019 № GSW-18/06/19-OB, проформа інвойс від 19.08.2019 № WHE-08/08/19-OBW-2, інвойс-фактура від 04.09.2019 № WHE-08/08/19-OBW-4, що містять неправдиві відомості щодо одержувача вищевказаного товару - компанії "GRAINEXPO OU".
       
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою, представником Дніпровської митниці Держмитслужби було подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним в порушенні митних правил та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 714 430,85 грн. з конфіскацією.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що у відповіді митних органів Республіки Естонії від 30.06.2020 №14-1/14622-2, вказано, що естонська компанія “GRAINEXPO OU” зареєстрована в естонському Комерційному реєстрі, але компанія насправді не існує і не є дієвою в Естонії — не зареєстрована в реєстрі ПДВ, не зареєстровано жодних угод купівлі-продажу і жодних експортів-імпортів через Естонію в базах даних. 
Таким чином, за інформацією, отриманою від державного органу Республіки Естонія, один із суб`єктів зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу, не зважаючи на значну кількість контрактів, укладених з українським підприємством, взагалі не здійснює зовнішньоекономічну діяльність та не має жодної активності. Вказане свідчить про недійсність такого правочину. 
Вказує, що працівники митниці під час перевірки товаросупровідних документів не могли знати про те, що одна із сторін контракту взагалі не здійснює зовнішньоекономічну діяльність та є пасивною. Враховуючи специфіку порушень митних правил, деякі з них можливо виявити лише шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу у порядку п. 8 ч. 1 ст. 336 МК України.                 

В судовому засіданні представник митниці підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
ОСОБА_1 та його захисник Мельніченко Д.О. в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши думку учасників провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до чинного законодавства питання щодо адміністративної відповідальності та провадження у справах за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.
Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Викладене також узгоджується зі ст. 251 КУпАП, відповідно до якої докази встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, вирішуючи питання вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом першої інстанції було встановлено, що підставою для складення відносно ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил став лист митних органів Республіки Естонії від 30.06.2020 року № 14-1/14622-2, в якому зазначено, що естонська компанія “GRAINEXPO OU” зареєстрована в естонському Комерційному реєстрі, але компанія не існує і не є діючою в Естонії.
Інші підстави визнання відомостей зазначених в декларації неправдивими в матеріалах справи відсутні.
Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно, до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Даних щодо недійсності контракту, укладеного мід ПП “ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ” та естонською компанією “GRAINEXPO OU” матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги представника митниці щодо недійсності контракту не підтверджуються належними та допустими доказами.
Вбачається, що у відповідності до ст. 266 МК України ПП “ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ” виконало вказані у цій статті обов`язки.
Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 т. 483 МК України.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що митницею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Враховуючи наведене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника митниці, оскільки наведені останнім доводи є непереконливими і не спростовують висновків суду першої інстанції.
При перевірці справи в апеляційній інстанції також не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 467 Митного кодексу України -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення.
Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун