ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1050/17                                        Головуючий суддя І інстанції Дегтярчук М. О.
Провадження № 22-ц/818/2645/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2017 року, постановлену у складі судді Дегтярчук М.О., по цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з заявою, в якій просив видати дублікати виконавчих листів у справі № 2025/2-67/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТБ Банк» суми заборгованості за кредитним договором № СL-507-701/464/2008 від 11.08.2008 в розмірі 183747 грн 35 коп. та заборгованості по пені в розмірі 25408 грн 49коп.; в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « ОТП Банк» судового збору в розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Поновити строк пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі № 2025/2-67/11.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2017 року задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 629/1050/17.
Поновлено ПАТ «ОТП Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2025/2-67/11 від 28.06.2011 на виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.06.2011 у цивільній справі № 2025/2-67/11 за позовом ПАТ «ОТП Банк» в особі представника позивача Сошенка Ю.Ю. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2025/2-67/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» (адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 43, р/р НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк», код ЄДРПОУ 21685166) суму заборгованості за кредитним договором № СL-507-701/464/2008 від 11 серпня 2008 року в розмірі 183 (сто вісімдесят три тисячі) 747 (сімсот сорок сім) гривень 35 копійок (що становить на 16 червня 2011 року, згідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановлених Національним Банком України у відношенні до долара США, становить 19858,20 доларів США) та заборгованість по пені в розмірі 25408 (двадцять п`ять тисяч чотириста вісім) гривень 49 копійок.
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2025/2-67/11 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір ( державне мито) в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяву про видачу дублікатів виконавчих листів у цій справі та поновлення строку для їх пред`явлення.
Вказано, що ухвала районного суду постановлена із суттєвим порушенням норм процесуального права, неправильним застосування норм матеріального права, оскільки судом не з`ясовано всі обставини справи.
Послався на те, що відповідно до діючої на час ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості редакції Закону України «Про виконавче провадження», на момент пред`явлення у цій справі виконавчих листів до виконання, стягувачем вже був пропущений встановлений для вчинення цих дій строк 1 рік.
Вважає, що матеріали справи свідчать про те, що заявник звернувся із даною заявою поза межами строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Оскільки поважних причин для поновлення не встановлено, також банком не надано доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ним своїх процесуальних прав, зокрема, вчинення ним усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, у зв`язку з чим підстав для задоволення заяви відсутні.
Зауважив, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які наведено в детальній інформації про юридичну особу, юридична особа з кодом ЄДРПОУ 21685166, має іншу назву та організаційно правову форму (АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОТП БАНК» (АТ «ОТП БАНК») ніж стягувач за цією справою - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».
ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником стягувача, суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.
На обґрунтування сказано, що відповідно до наявних у справі відомостей первісний стягувач належним чином пред`явив виконавчі листи до виконання. Тому за відсутності у справі доказів про повернення виконавчих листів на адресу стягувача, відповідно до п. 5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» у даному випадку застосовується визначений у ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Вважає, що позиція апелянта є проявом надмірного формалізму, що нівелює конституційний принцип судочинства про обов`язкове виконання рішення суду, ч. 5 ст. 124, ч. 3 ст. 129 Конституції України.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, що передбачено ст. 372 ЦПК України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що оригінали виконавчих документів втрачені, рішення не виконано і не втратило своєї законної сили, а стягувач з поважних причин пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.06.2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі представника позивача Сошенка Юрія Юрійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ « ОТП Банк», код ЄДРПОУ 21685166) суму заборгованості за кредитним договором № СL-507-701/464/2008 від 11.08.2008 в розмірі 183747,35 грн (що станом на 16.06.2011,згідно з офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених НБУ у відношенні до доларів США, становить 19858,20 доларів США) та заборгованість по пені в розмірі 25408,49 грн. Крім того, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 120 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На підставі вищевказаного рішення позивачу було видано два виконавчі листи: щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « ОТП Банк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 183747,35 грн та заборгованість по пені в розмірі 25408,49 грн та щодо стягнення з відповідача судового збору в розмірі 1700 грн, витрати на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.
При цьому, як вбачається із супровідного листа Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2013 виконавчі листа та копію заочного рішення від 16.06.2011 у цій справі, яке за відсутності апеляційних скарг набрало чинності 27.06.2011, було надіслано згідно заяви представника стягувача лише наприкінці травня 2013 року (а. с. 158 т. 1). 
Стягувачем 12.09.2013 цінним листом з описом вкладення було направлено до Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області заяви про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналами вищевказаних виконавчих листів (а. с. 165-167).
Таким чином, стягувач звернув виконавчі листи до примусового виконання поза межами передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції, яка була чинною на день ухвалення заочного рішення суду у 2011 році та видачі виконавчого документу у травні 2011 році) річного строку, який вираховується з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 25 згаданого Закону України № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. 
Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання, п. 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 24 цього ж Закону України № 606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. 
З метою отримання інформації про хід виконання виконавчих документів, ПАТ «ОТП Банк» 02.02.2017 звернулося до Лозівського ВДВС із запитом про хід виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за виконавчим листом № 2025/2-67/11.
Із листа Лозівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області від 22.02.2017 за № 2104/14.13-45 вбачається, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження та журналу загальної вхідної кореспонденції станом на 21.02.2017 виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТБ Банк» заборгованості за кредитним договором відповідно до виконавчого листа № 2025/2-67/11 від 28.06.2011 у Лозівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Харківській області не знаходиться на примусовому виконанні (а. с. 168).
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, який доводами скарги не спростовується, що виконавчий лист за неспростованими відомостями про звернення виконавчого листа до виконання, був втрачений не з вини стягувача і тому заява про видачу його дубліката має бути задоволена, що є поважною причиною для розгляду заяви банку про поновлення строку для його звернення до примусового виконання у 2017 році.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За правилом ст. 370 ЦПК України, що була чинною на час постановлення оскарженої ухвали, замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.
Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.
Зазначена норма права не містила обмеження строку звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа строком, встановленим для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналогічна норма викладена у ст. 433 ЦПК України, який є чинний на день подання та розгляду апеляційної розгляду скарги. 
Частиною 1 статті ст. 371 ЦПК України, що була чинною на час постановлення оскарженої ухвали, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Право звернення до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа передбачено, також, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набув чинності на день постановлення судом оскарженої ухвали від 25.05.2017. Згідно з ч.ч. 1, 2 вказаної норми Закону України виконавчий лист може бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, з наступного дня після набрання ним законної сили. Відповідно до п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення до Закону України № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто три роки.
Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у редакції чинній на час подання апеляційної скарги, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Колегія суддів відхиляє посилання у апеляційній скарзі на п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у редакції чинній на час подання апеляційної скарги, оскільки така норма не існувала на час вирішення питання про видачу дублікатів виконавчих листів у цій справі.
Отже, з аналізу зазначеної норми, єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата оригіналу виконавчого листа.
Районний суд, встановивши, що отримані стягувачем виконавчі листи були направлені цінним листом на адресу ВДВС, однак згідно з їх відповіддю не перебувають на виконанні, дійшов вірного висновку, що виконавчі листи було втрачено під час пересилання та є поважні причини для видачі їх дублікатів.
Доводи скарги відносно того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є пропущеним не мають правового значення при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що була висловлена у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 2-492/2011, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів застосовує у цій справі.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд, що передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, гарантіями п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Зазначене свідчить про те, що ПАТ «ОТП Банк» отримало виконавчі листи не раніше початку червня у 2013 році не зі своєї вини, після чого у вересні 2013 року направило до виконавчої служби для примусового виконання, що за відсутності доказів його відповідальності за втрату виконавчих листів не свідчить про втрату у стягувача інтересу до виконання ухваленого на їх користь рішення суду. Забезпечення права на виконання рішення суду, як однієї з гарантій права на справедливий суд є процесуальним обов`язком суду.
Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Суд першої інстанції всебічно та повно дослідив всі обставини по справі.
Оскільки суд постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2017 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду тільки в частині вирішення питання видачі дубліката виконавчого документа.
Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.