П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8683/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 05.11.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого – судді : Бойка А.В.,
                          суддів: Федусика А.Г.,
                                       Шевчук О.А.,
                                         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “СПМК-17” на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “СПМК-17” до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне підприємство “Південьдортех”, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “СПМК-17” звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №185114 від 03.02.2020р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову ТОВ “СПМК-17” відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю “СПМК-17” подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі, не врахував, що на момент проведення перевірки, належний Товариству транспортний засіб перебував в оренді ПП «Південьдортех», що підтверджується відповідним договором, а отже ТОВ“СПМК-17” у спірних правовідносинах не є належним суб`єктом відповідальності, передбаченої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вважає, що зважування транспортного засобу проводилось невстановленою вимірювальною технікою, однак суд першої інстанції не надав вказаним доводам належної правової оцінки. Зауважив, що вантажний автомобіль здійснював перевезення сипучого вантажу, а отже його зважування мало здійснюватись за певною методикою, що також не було враховано судом першої інстанції при прийнятті судового рішення.
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи 18.12.2019р. інспекторами Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ SKI 24, номерний знак НОМЕР_2 , під час проведення якого встановлено порушення п.22.5 ПДР України, перевезення вантажу із перевищенням допустимих навантажень; загальна маса транспортного засобу при дозволеному - 40т., фактично 56,05т., відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а також надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 вказаного вище Закону, про що складено акт перевірки №198581 від 18.12.2019р. (а.с.23) та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №040642 від 18.12.2019р. (а.с.24).
03.02.2020р. Управління Укртрансбезпеки в Одеській області прийнято постанову №185114, якою до ТОВ “СПМК-17” застосовано штраф у розмірі 34 000,00грн., за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” (а.с.22).
Законність вказаної вище постанови є предметом спору у даній справі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «СПМК-17» в даному випадку є перевізником, і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III).
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно п 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові. Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Відповідно до пункту 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (надалі Порядок №879) плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Відповідно до пункту 31.1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.
У відповідності з пунктом 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
Згідно з п.3 ч.1 Порядку №879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Відповідно до п.3 ч.1 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Абзацом 16 ч.1 ст.60 Закону №2344-III визначено, що за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу передбачений штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Для правильного вирішення спору в межах даної справи необхідно встановити, чи є ТОВ «СПМК-17» перевізником в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт».
Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 33 вищевказаного Закону визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, судова колегія зазначає, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів встановлена саме для перевізників, які здійснюють вантажні перевезення.
З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2019 року фахівцями Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобілю  марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ SKI 24, номерний знак НОМЕР_2 , які згідно свідоцтв про реєстрацію, які були надані перевіряючим під час проведення заходу контролю, належать ТОВ “СПМК-17”.
Під час проведення контрольного заходу посадовим особам відповідача будь-яких інших документів, які б підтверджували, що перевізником є інша особа надано не було, як і не було надано таких документів відповідачу до винесення оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій.
Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови, товариство посилалось на те, що перевізником в даному випадку є приватне підприємство "Південьдортех", а не позивач, у підтвердження чого надало до суду договір оренди транспортних засобів № 02/20-О/2310  від 02.12.2019 року, укладений з ПП "Південьдортех", акт приймання-передачі транспортних засобів від 02.12.2019 року.
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що будь-яких доказів реальності виконання вищевказаного договору позивачем до суду надано не було.
В свою чергу, колегія суддів також звертає увагу на те, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №420/3644/20 за позовом ТОВ “СПМК-17” до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного підприємства “Південьдортех”, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №185118 від 02.02.2020 року.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року, що набрала законної сили, ТОВ “СПМК-17” відмовлено у задоволенні позову.
Зі змісту вищевказаного судового рішення вбачається, що предметом розгляду даної адміністративної справи була постанова Управління Укртрансбезпеки в Одеській області  від 03.02.2020 року № 185118, якою до ТОВ "СПМК-17" застосовано адміністративно-господарський штраф за  порушення п.22.5 ПДР - перевезення вантажу із перевищенням допустимих навантажень. При цьому, колегією суддів встановлено, що перевірці 19.12.2019 року в ході вказаного контрольного заходу підлягав транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ SKI 24, номерний знак НОМЕР_2 , тобто той же транспортний засіб, що і у даній адміністративній справі.
За наслідками дослідження свідоцтв про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, а також товаротранспортної накладної від 19.12.2019 року, суд першої інстанції у справі №420/3644/20 дійшов висновку, що перевізником у спірних правовідносинах є саме ТОВ «СПМК-17».
З огляду на все вище викладене колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що  вантажний автомобіль  марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ SKI 24, номерний знак НОМЕР_2 , з 02.12.2019 року перебуває в оренді приватного підприємства “Південьдортех” згідно укладеного договору оренди № 02/20-О/2310.
Доводи апелянта з приводу того, що з наявних у справі матеріалів неможливо встановити на яких вагах проводилось зважування та чи були вони у робочому стані, спростовуються наявними у справі актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, що містить данні про місце проведення габаритно-вагового контролю, а також копіями свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки з додатком та сертифікату відповідності (а.с.63-66).
За наведених вище обставини, судова колегія вважає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова винесена Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області законно та обґрунтовано, відносно належного суб`єкта відповідальності.
Згідно з п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України     рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними доказами, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “СПМК-17” залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2020р.– без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Судді:                                                                                          А.Г. Федусик
                                                                                                             
                                                                                                             О.А. Шевчук