ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 р. 	Справа № 820/1695/16	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022,  по справі № 820/1695/16
за позовом      Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України      
до      Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1                        
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Західна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просив:
- стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг на користь Державного бюджету України у розмірі 130861,25 грн.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016р.  позов  задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг на користь Державного бюджету України у розмірі 130861,25 грн.
Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Під час апеляційного розгляду справи судом замінено  відповідача з Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на  Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ЄДРПОУ 43983495).
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що  відповідач є платником окремих податків та відповідно до статті 67 Конституції України зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом. 
Внаслідок несплати відповідачем у повному обсязі узгоджених податкових зобов`язань у нього утворився податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 130861,00 грн.
Оскільки відповідачем свого податкового обов`язку щодо сплати податків та зборів в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України, не виконано, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та  не доведеності відповідачем правомірності прийнятого   ним рішення. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (застосований у справі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (підпункт 14.1.157. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Платник податків серед іншого зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4.  пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 59.1, п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до пп. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За приписами пп.19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.
Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, наявність у відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу було встановлено судом першої інстанції на підставі: податкової вимоги № 396-23 від 15.01.2016 р. та доказів надіслання її відповідачу; податкового повідомлення-рішення № 0044531701 від 19.11.2015 р. та доказів її надіслання відповідачу; акту перевірки № 357/20-33-17-01-017/ НОМЕР_1 від 05.10.2015 р.; облікової картки платника податків НОМЕР_1 за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».
Разом з тим, актом «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.» від 05.10.2015 р. за № 357/20-33-17-01-017/ НОМЕР_1 було встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід за ознакою «126» (Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) внаслідок анулювання кредитором - ПАТ «Дельта Банк» заборгованості платника податків ОСОБА_1 , що передбачено підпунктом 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. (а.с.14-20)
На підставі вищевказаного акту ОСОБА_1  винесено податкове повідомлення-рішення, а саме:
- №0044531701 від 19.11.2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 130861,25 грн. (а.с. 13).
У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 непогашеної узгодженої суми податкового зобов`язання  позивачем було винесено податкову вимогу від 15.01.2016 року №396-23  (а.с. 11).
Отже з викладеного слідує, що податкове повідомлення-рішення від 19.11.2015 р. за № 0044531701 та податкова вимога № 396-23 від 15.01.2016 р., прийняті у відношенні ОСОБА_1 як фізичної особи, а не підприємця. Тобто податковий борг, визначений у податковій вимозі від 15.01.2016 року №396-23 має платник податків ОСОБА_1 як фізична особа.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 також зареєстрований як фізична особа-підприємець 06.08.2008 року, на податковому обліку перебуває з 08.08.2008 року за №43951.
З матеріалів справи слідує, що позов про стягнення податкового боргу у розмірі 130861,25 грн., який належить ОСОБА_1    як фізичній особі,  позивачем пред`явлено саме до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Таким чином, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про наявність боргу у ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця.
Поняття «фізична особа» та «фізична-особа-підприємець» визначені законодавчо.
Відповідно до статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Відповідно до статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Відповідно до статті 26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Право кожного на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, закріплено у статті 42 Конституції України.
Відповідно до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин- підприємець, серед іншого, зобов`язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства та своєчасно надавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову Декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов`язкових платежів; сплачувати податки та інші обов`язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом. Громадянин-підприємець може бути визнаний судом банкрутом відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів.
Таким чином, «фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають різний правовий та податковий статус.
Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 17.12.2018 у справі №810/1726/16, постанові від 26.03.2020 р. у справі № 803/979/16.
Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу фізичної особи - підприємця, не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю як фізичної особи, та жодним чином не обмежує їх.
Згідно зі статтею 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів
Тобто, наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 910/16713/15, від 17.10.2018 р. у справі № 922/2972/17 та від 03.09.2019 р. у справі № 753/16525/16.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті суд першої інстанції  неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи,  що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню,  з прийняттям постанови про відмову в  задоволенні позову. 
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року по справі № 820/1695/16 - скасувати.
                    Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Спаскін О.А.	
Судді	   	Присяжнюк О.В.    П`янова Я.В.  	
Повний текст постанови виготовлений  25.06.2021 року