Ухвала                                                                  

12 травня 2021 року
м. Київ
справа №334/6970/17
провадження № 51-1764ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року і
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Ленінського районного суду м.  Запоріжжя від 16 серпня 2018 року за нововиявленими обставинами у кримінальному провадженні №12015080050000937 від 05 березня 2015 року щодо засудження ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.1 ст. 311 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року вищевказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.
На ухвалу апеляційного суду засуджений подав касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. 
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Як касаційний суд вказував в ухвалі від 08 квітня 2021 року, згідно п. 4 ч. 2 ст.  427 КПК касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції.
Проте у повторно поданій касаційній скарзі засуджений так і не вказує у чому полягають істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на думку скаржника, допустив суд апеляційної інстанції при розгляді його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Посилання ОСОБА_4 на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, враховуючи положення ч. 1 ст. 438 КПК, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Також засуджений знову не зазначив, які доводи його апеляційної скарги, і в порушення якої норми закону, апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив й не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Крім того, при повторному зверненні зазначена засудженим у касаційній скарзі вимога знову не узгоджується зі ст. 436 КПК якою визначено рішення, які вправі ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК  переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПКкасаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3