Справа № 463/2462/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І. 
Провадження № 22-ц/811/2760/20                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                02 квітня 2021 року                                         м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого –судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, 
                            в с т а н о в и л а: 
У березні 2020 року Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачені за призначеною щомісячною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам грошові кошти в сумі 2405 грн. 40 коп. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі заяви відповідача ОСОБА_1  від 29.12.2015 року, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відповідачу призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на період з 29.12.2015 року по 27.06.2016 року, однак, виявлено, що відповідач перетнула лінію розмежування та перебувала на непідконтрольній окупованій території України понад 60 календарних днів в період з 05.01.2016 року по 25.06.2016 року, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.05.2017 року, а тому, відповідно до вказаного вище Порядку, Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради прийнято рішення про скасування дії довідки від 28.12.2015 року про взяття відповідача на облік, як внутрішньо переміщеної особи.
Позивач зазначає, що неповідомлення відповідачем про зміну обставин, які впливають на призначення адресної допомоги, зокрема, про повернення до покинутого постійного місяця проживання, призвело до безпідставного нарахування та виплати відповідачу адресної допомоги в період з 13.03.2016 року по 27.06.2016 року у розмірі 3105 грн. 40 коп., з яких відповідач добровільно повернула лише 700 грн., а тому з неї підлягає стягненню решта 2405 грн. 40 коп.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апелянт зазначає, що відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки, не пізніше як за три дні до дня виїзду, однак, відповідач не повідомила Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про повернення до покинутого постійного місця проживання, і лише за наслідками проведеної відділом перевірки було виявлено факт повернення відповідача до покинутого постійного місця проживання та перебування на непідконтрольній окупованій території України понад 60 календарних днів у період з 05.01.2016 року по 25.06.2016 року (171 день).
Апелянт не погоджується з висновком суду про недоведеність вини відповідача, оскільки обов`язок повідомити про повернення до покинутого постійного місця проживання встановлений законом.
Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи, і не застосував норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.03.2021 року, є дата складення повного судового рішення – 02.04.2021 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що постійним місцем проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, є АДРЕСА_1 (а.с.6). 
28.12.2015 року відповідачу ОСОБА_1  видано довідку № НОМЕР_1 (а.с.4), згідно з якою відповідача взято на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, за зареєстрованим місцем перебування: АДРЕСА_2 .
На підставі заяви відповідача  ОСОБА_1  від 29.12.2015 року (а.с.3), Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначено відповідачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, строком на шість місяців, на період з 29.12.2015 року по 27.06.2016 року.
На запит Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради  №260307-1193 від 21.02.2017 року, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав інформацію про перетин відповідачем  ОСОБА_1  державного кордону України (а.с.42), згідно з якою, відповідач 05.01.2016 року виїхала з України, перетнувши кордон у контрольному пункті пропуску «Плетинівка», та 25.06.2016 року в`їхала в Україну рухомим комплексом №200501.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у редакції, чинній на момент взяття відповідача на вказаний облік, передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Згідно з частиною другою статті 1 Закону, адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Відповідно до частини першої, третьої та восьмої статті 4 Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення на підставі заяви внутрішньо переміщеної особи за місцем її фактичного проживання терміном на шість місяців з моменту її видачі.
Відомості про особу, якій видано довідку, заносяться до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (ч.13 ст.4 Закону).
Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону було закріплено обов`язок внутрішньо переміщеної особи повідомляти про зміну фактичного місця проживання або про повернення до покинутого місця проживання протягом 10 днів.
Згідно з абзацом першим пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в редакції внесених змін Законом №921-УІІІ від 24.12.2015 року, який набрав чинність з 13.01.2016 року, внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.
У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до від`їзду (абзац другий пункту 3 частини другої статті 9 Закону).
Однак, вказані зміни до Закону не були чинними на момент перетину відповідачем кордону 05.01.2016 року, а відтак, до відповідача не може бути застосовано й положення абзацу восьмого частини першої статті 12 в редакції Закону №921-УІІІ від 24.12.2015 року, яким передбачено, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.
Разом з тим, згідно з пунктом 3 частини першої статті 12 Закону, як у редакції Закону, станом на 05.01.2016 року, так і з урахуванням внесених до нього змін Законом №936-УІІІ від 26.01.2016 року, який набрав чинності з 21.02.2016 року, підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є повернення особи до покинутого місця постійного проживання.
Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.
Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Отже, повернення особи, взятої на облік як внутрішньо переміщеної, до покинутого місця постійного проживання є підставою для скасування довідки і, відповідно, для зняття такої особи з обліку за місцем фактичного проживання.
Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі – Порядок), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі – уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Так, зокрема, розмір щомісячної допомоги для непрацездатних осіб становить 884 грн. на одну особу (п.3 Порядку).
Для призначення такої допомоги особа подає заяву до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання (п.5 Порядку).
Згідно з пунктом 12 Порядку, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця, зокрема, у разі: зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.
Згідно з пунктом 11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу, а у разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
Ні положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ні вказаним вище Порядком не передбачено такого наслідку для особи, взятої на облік внутрішньо переміщених осіб, як повернення надміру виплачених сум грошової допомоги, у випадку неповідомлення нею про повернення до покинутого місця постійного проживання та/або наявності обґрунтованих підстав вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання у зв`язку з інформацією про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем її проживання.
В такому випадку, як уже зазначалось вище, за доведеності обставин повернення внутрішньо переміщеної особи до покинутого місця постійного проживання, наслідком є скасування довідки про взяття особи на облік внутрішньо переміщених осіб і, відповідно, припинення виплати грошової допомоги у зв`язку із зняттям з такого обліку.
Отже, за встановлених обставин справи і за відсутності рішення уповноваженого органу про скасування довідки та зняття відповідача з обліку внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання, яке було б прийняте до закінчення спірного періоду виплати відповідачу щомісячної адресної допомоги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для стягнення з відповідача виплаченої їй за період з 13.03.2016 року по 27.06.2016 року щомісячної адресної допомоги.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, – про безпідставність заявленого позову, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 02 квітня 2021 року.

       Головуючий:                                                         Бойко С.М.

        Судді:                                                                 Копняк С.М.
       
                                                                         Ніткевич А.В.