ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 травня 2021 року           справа №200/10306/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача Волкової К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року (повний текст складено 11 січня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/10306/20-а  (суддя І інстанції – Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до   Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -  

                                                              У С Т А Н О В И В:

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з вимогами: визнати протиправним та скасувати рішення Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Донецької обласної державної адміністрації, оформлене протоколом №6 Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 02.06.2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А синього кольору; Зобов`язати відповідача - Донецьку обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, видати посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А синього кольору ОСОБА_1 ; Стягнути з Донецької обласної державної адміністрації  судові витрати у справі - грошові кошти витрачені на правову допомогу у сумі 5000,00  гривень.
Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на те, що в результаті неправомірного рішення відповідача було порушене його право на належний рівень соціального захисту від наслідків впливу небезпечних радіаційних факторів не з його вини, оскільки через прийняте відповідачем рішення відбулося припинення йому виплат, передбачених Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що змушує його до звернення за захистом своїх порушених прав до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі № 200/10306/20-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Донецької обласної державної адміністрації, оформлене протоколом №6 Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 02.06.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А синього кольору. Зобов`язано Регіональну комісію з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу (заміну) посвідчення й звернутись до уповноваженої особи Донецької обласної державної адміністрації із клопотанням щодо прийнятого рішення про видачу (заміну) посвідчення ОСОБА_1 . Зобов`язано Донецьку обласну державну адміністрацію видати (замінити) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 1) серії А синього кольору ОСОБА_1 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що надані документи не надають правових підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, у разі встановлення регіональними комісіями факту необгрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
У судовому засіданні представник  відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданий Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 04.04.2014, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказане посвідчення перереєстроване. 
Згідно вкладки до вказаного посвідчення позивач є учасником ЛНА на ЧАЕС.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 позивач є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни. Посвідчення безтермінове.
З копії постанови Військово-лікарської комісії ГУМВС України в Донецькій області від 04.12.2009 №1021 захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.
Згідно довідок МСЕК від 02.02.2010 серії ДОН-04 №039948, серії ДОН-04 №000028, серії ДОН-07 №054481 позивач є інвалідом третьої групи, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.
Відповідно до довідки МСЕК серії АБ №0044838 та виписки з акту огляду медико соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ №0044838 ОСОБА_1 з 21.06.2016 встановлено третю групу інвалідності та 40 % втрати працездатності безстроково. Вказано, що захворювання пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.
Наказом №18л/с від 05.04.1988 Донбаського управління внутрішніх справ на транспорті МВС СРСР від 05.04.1988 відряджено до розпорядження УВС Київського облвиконкому старшину міліції ОСОБА_1 з 01.04.1988.
Згідно довідки №13/57 від 11.02.2010, виданої Слов`янським міським відділом ГУМВС України в Донецькій області, позивач проходив служби в органах внутрішніх справ з 16.09.1982 (наказ ДУВСТ №286 від 16.09.1982) по 31.12.2009 (наказ ГУМВС України в Донецькій області №458 від 29.12.2006). Відповідно до наказу Донбаського управління внутрішніх справ на транспорті №18 о/с від 05.04.1987 ОСОБА_1 відкомандирований в розпорядження Київського МУ для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де перебував з 01.04.1988 по 01.07.1988. 
З довідки від 26.12.2019 №К-1349 виданої ГУМВС України в Київській області вбачається, що відповідно до наказів про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колишній працівник Чорнобильського РВВС УВС Київського облвиконкому ОСОБА_1 залучався до зазначених заходів у такі періоди: з 01.04.-30.04.1988 КПП “Дитятки”, з 01.05.-31.05.1988 КПП “Дитятки”, з 01.06.-30.06.1988 КПП “Дитятки”.
Згідно довідки Чорнобильського РВВС Київської області ОСОБА_1 з 01.04.1988 по 01.07.1088, в тому числі в суботні та недільні дні, виконував службові обов`язки в Чорнобильському РВВС Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до розрахункового листа за 1988 рік та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №140 від 16.12.2019 ОСОБА_1 за період травень-червень виплачена заробітна плата.
Згідно витягу з протоколу 14 Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 05.11.2019 направлено лист стосовно надання всебічної допомоги у отриманні довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутня довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами.
Згідно витягу з протоколу 1 Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 06.02.2020 направлено документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України, в зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження за списком: 104 ОСОБА_1 м.Слов`янськ.
Згідно витягу з протоколу №6 від 02.06.2020 Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України вирішено відмовити у видачі посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 1) серії А у зв`язку з тим, що надані документи не надають правових підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (виконував роботи на КПП “Дитятки” у 1988 році), на підставі того, що особову справу повернуто без розгляду у зв`язку з відсутністю спірності питання на засіданні Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України. 23 ОСОБА_1 м.Слов`янськ.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796).
Згідно статті 9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Отже, Закон №796 диференціює осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виокремлює 2 категорії таких:
-учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
-потерпілі від Чорнобильської катастрофи.
У даній справі позивач стверджує про наявність статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що посвідчено відповідним посвідченням старого зразка та заміні наявного посвідчення на посвідчення нового зразка “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1”.
Відповідно до приписів статті 10 Закону №796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
У примітці зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Згідно  статті 12 Закону №796 причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до статті 14 Закону №796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:
1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10,11ічастина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;
2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:
- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;
- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;
- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;
- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);
- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;
3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:
- у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів;
- у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;
- у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;
- на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.
Згідно статті 15 Закону №769  підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Отже для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС необхідне документальне підтвердження періоду роботи (служби) у зоні відчуження, а диференція пільг і компенсацій залежить від встановленої категорії.
Враховуючи вищезазначене, суд робить висновок, що:
- до категорії 1 належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12 Закону), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу;
- категорія 2 учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження протягом певного періоду часу з моменту аварії, а також особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення;
- категорія 3 інші учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2).
Згідно статті 65 Закону №796 1. Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
2. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.
3. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
4. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 “Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян” затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі Постанова №551, Порядок №551, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).
Відповідно до Пункту  7 Постанови №551.
Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям:
забезпечити своєчасну видачу посвідчень і вкладок до них;
утворити у місячний строк після набрання чинності цією постановою комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, та затвердити відповідне положення;
провести до 1 січня 2020 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень: особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);
Відповідно до Пункту 1 Порядку №551.
Цей Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Згідно Пункту 3 Порядку №551  особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 1) серії А синього кольору.
Особам з інвалідністю видаються посвідчення категорії 1 із зазначенням групи інвалідності та строку, на який установлено інвалідність.
У разі установлення групи інвалідності довічно на правій внутрішній стороні посвідчення робиться запис Безстроково.
Відповідно до Пункту 4 абз.2 Посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 2) серії А без відмітки про перереєстрацію, передбачену абзацом першим пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. №135 Про перевірку правильності видачі посвідчень Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 68), видані до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. №551 Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, вважаються недійсними.
Відповідно до Пункту 6. абз.2 Посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 3) серії А без відмітки про перереєстрацію, передбачену абзацом першим пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. №135, видані до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. №551, вважаються недійсними.
Пунктом 11 Порядку №551 передбачено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Посвідчення видаються:
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:
- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);
- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;
- особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою;
У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.
Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.
Відповідно до Пункту 13. Порядку №551
Спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.
Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.
Пункт 14. Порядку №551 Рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 26.12.2018 №1945 (набрав чинності 12.02.2019) затверджено Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі Положення №1945).
Відповідно Розділу І, Пункт 2. Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія), є постійно діючим міжвідомчим колегіальним органом, що утворюється при Мінсоцполітики для розв`язання спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно Розділу ІІІ, Пункт 4. Прийняті Комісією рішення фіксуються у протоколі засідання, який підписується головуючим, секретарем та членами Комісії.
Пункт 5. Особові справи громадян надсилаються на розгляд Комісії за рішенням регіональних комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Пункт 6. Рішення Комісії є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.
У разі встановлення Комісією факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення Комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.
Пункт 7. Рішення Комісії може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.
Розпорядженням голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 02.08.2018 №1026/5-18 затверджено Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Положення про Регіональну комісію, доступно за посиланням Untitled - Донецька Обласна Державна адміністрація dn.gov.ua › storage › app › sites › publicinfo).
Пунктом 4 вказаного положення передбачено, що до основних завдань комісії, зокрема належать: розгляд питань щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення; прийняття рішень щодо видачі (відмови у видачі, вилучення відповідних посвідчень).
Регіональна комісія має право вносити клопотання уповноваженій посадовій особі облдержадміністрації щодо прийнятого Регіональною комісією рішення про видачу посвідчень … . (пп.4 п.5 Положення про Регіональну комісію).
Рішення комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку. (п.13 Положення про Регіональну комісію).
З наявних у справі доказів судом встановлено, що рішення, яке стало підставою для вилучення відповідного посвідчення, прийнято Регіональною комісією.
Натомість Комісією центрального рівня рішення за результатами перегляду матеріалів справи ОСОБА_1 у розумінні п.3 Порядку №1945 не приймалось. Матеріали справи позивача повернуті листами (вказані вище), у зв`язку із відсутністю спірних питань. Жодного рішення, що створювало б правові наслідки для позивача Комісією центрального рівня не приймалось.
З наявних у справі доказів, судом установлено, що позивача наказом №18л/с від 05.04.1988 Донбаського управління внутрішніх справ на транспорті МВС СРСР від 05.04.1988 відряджено до розпорядження УВС Київського облвиконкому старшину міліції ОСОБА_1 з 01.04.1988.
Згідно довідки №13/57 від 11.02.2010, виданої Слов`янським міським відділом ГУМВС України в Донецькій області, позивач проходив служби в органах внутрішніх справ з 16.09.1982 (наказ ДУВСТ №286 від 16.09.1982) по 31.12.2009 (наказ ГУМВС України в Донецькій області №458 від 29.12.2006). Відповідно до наказу Донбаського управління внутрішніх справ на транспорті №18 о/с від 05.04.1987 ОСОБА_1 відкомандирований в розпорядження Київського МУ для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де перебував з 01.04.1988 по 01.07.1988. 
З довідки від 26.12.2019 №К-1349 виданої ГУМВС України в Київській області вбачається, що відповідно до наказів про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колишній працівник Чорнобильського РВВС УВС Київського облвиконкому ОСОБА_1 залучався до зазначених заходів у такі періоди: з 01.04.-30.04.1988 КПП “Дитятки”, з 01.05.-31.05.1988 КПП “Дитятки”, з 01.06.-30.06.1988 КПП “Дитятки”.
Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 23.07.1991 №106 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" (далі Постанова №106) затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно з додатком №1, а саме такі зони:
- (1) зона відчуження;
- (2) зона безумовного (обов`язкового) відселення;
- (3) зона гарантованого добровільного відселення (зокрема, Київська область, Іванівський район с.Дитятки);
- (4) зона посиленого радіоекологічного контролю.
НЕ є спірним факт того, що КПП “Дитятки” входить до Чорнобильської зони відчуження.
Факт безпосереднього виконання обов`язків у зоні відчуження, окрім іншого, підтверджується довідкою Чорнобильського РВВС Київської області, відповідно до якої ОСОБА_1 з 01.04.1988 по 01.07.1088, в тому числі в суботні та недільні дні, виконував службові обов`язки в Чорнобильському РВВС Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Пунктом 6 Постанови №106 установлено, зокрема, що працівникам, тимчасово переведеним або відрядженим для роботи у зоні відчуження, сплачуються за кожний день перебування у цій зоні добові в розмірі 13 крб.
Суд не приймає посилання відповідача на відсутність у наданих документах довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів, оскільки з наданої позивачем довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №140 від 16.12.2019 відділу зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС в Київській області ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за квітень-червень 1988 року. Також відповідно до розрахункового листа за 1988 рік ОСОБА_1 у квітні відпрацював 30 днів, у травні – 31 день, у червні – 30 днів, із зазначенням сум виплат за кожен місяць. 
Більше того, наказом №18л/с від 05.04.1988 Донбаського управління внутрішніх справ на транспорті МВС СРСР від 05.04.1988 відряджено до розпорядження УВС Київського облвиконкому старшину міліції ОСОБА_1 з 01.04.1988.
Згідно довідки №13/57 від 11.02.2010, виданої Слов`янським міським відділом ГУМВС України в Донецькій області, позивач проходив служби в органах внутрішніх справ з 16.09.1982 (наказ ДУВСТ №286 від 16.09.1982) по 31.12.2009 (наказ ГУМВС України в Донецькій області №458 від 29.12.2006). Відповідно до наказу Донбаського управління внутрішніх справ на транспорті №18 о/с від 05.04.1987 ОСОБА_1 відкомандирований в розпорядження Київського МУ для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де перебував з 01.04.1988 по 01.07.1988 із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця.
Факт роботи у зоні відчуження підтверджено також:
Довідкою від 26.12.2019 №К-1349 виданою ГУМВС України в Київській області, згідно якої відповідно до наказів про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колишній працівник Чорнобильського РВВС УВС Київського облвиконкому ОСОБА_1 залучався до зазначених заходів у такі періоди: з 01.04.-30.04.1988 КПП “Дитятки”, з 01.05.-31.05.1988 КПП “Дитятки”, з 01.06.-30.06.1988 КПП “Дитятки”.
Довідкою Чорнобильського РВВС Київської області, відповідно до якої ОСОБА_1 з 01.04.1988 по 01.07.1088 в тому числі в суботні та недільні дні виконував службові обов`язки в Чорнобильському РВВС Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Окрім вищевикладеного,  суди зазначає наступне.
За змістом норми ст.15 Закону №796 підтвердженням саме статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що посвідчується відповідними документами. Визначення відповідного періоду служби у випадку позивача складає не менше 30 днів, про що вказано у ст.10 цього Закону.
Водночас, для віднесення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС до певної категорії для встановлення пільг і компенсацій потрібно застосовувати норму ст.14, яка, зокрема, до І категорії відносить осіб з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.
Вказане кореспондує із нормою пункту 10 Положення №551, де вказано, що посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів…
Тобто наявність статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є умовою для набуття відповідної категорії.
У свою чергу норма, на яку посилається відповідач п.11 стверджує: “У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії ...”.
Тобто, мова йде не про підтвердження статусу, а про підтвердження відповідності категорії.
Перелік документів для підтвердження відповідної категорії, передбачений абз. 3 п.11 Порядку №551, де серед іншого вказано, що особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.
У матеріалах справи наявні:
Копія постанови Військово-лікарської комісії ГУМВС України в Донецькій області від 04.12.2009 №1021 в якій зазначено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.
Копії довідок МСЕК від 02.02.2010 серії ДОН-04 №039948, серії ДОН-04 №000028, серії ДОН-07 №054481, згідно яких позивач є інвалідом третьої групи, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.
Копії довідок МСЕК серії АБ №0044838 та виписки з акта огляду медико соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ №0044838 ОСОБА_1 з 21.06.2016 встановлено третю групу інвалідності та 40 % втрати працездатності безстроково. Вказано, що захворювання пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.
Судом встановлено достатність підстав для визнання/підтвердження у позивача як статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, так і відповідність категорії.
Більше того, суд приходить до думки, що власне порядок №551 жодним чином не уповноважує Регіональну комісію на перевірку статусу, хоча відповідні повноваження прописані у Положенні про Регіональну комісію.
Позивач має статус учасника, що підтверджується відповідним посвідченням, у вкладці до посвідчення вказано про його безстроковість. Посвідчення перереєстроване.
Закон №796 не містить положень про необхідність підтвердження статусу, у зв`язку із заміною старого зразка посвідчення на новий.
Порядок №551 у п.4 та п.6 визначає випадки, коли посвідчення старого зразка визнаються недійсними і такі не мають жодного стосунку до обставин позивача.
Суд зазначає, що пункт 7 Постанови №551 розмежовує обов`язки ОДА, зокрема:
-забезпечити своєчасну видачу посвідчень;
-провести до 1 січня 2021 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень: особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);
Суд звертає увагу, що законодавцем відокремлено лише декілька груп осіб, посвідчення яких підлягають заміні.
Суд зазначає, що заміна вже наявного посвідчення та видача посвідчення не є аналогічними за правовим змістом поняттями.
При цьому, наявний у позивача статус постраждалого від Чорнобильської катастрофи (згідно вкладки учасник ЛНА на ЧАЕС, категорії 1) чи його попереднє посвідчення недійсними не визнавались, обставини на підставі яких було видано попереднє посвідчення не змінилися, категорія посвідчення не змінюється, обставини передбачені ст.17 Закону №769 відсутні, отже, у даному випадку має місце не видача посвідчення, що потребує встановлення наявності у особи відповідного статусу, а саме заміна посвідчення аналогічної категорії, що прямо передбачено п.7 Постанови №551, жодних застережень чи особливих умов або процедур законодавцем не вказано.
Суд зазначає, що а ні положення Постанови №551, а ні Порядку №551 не вказують, що з метою заміни посвідчення особа має повторно підтвердити відповідний статус, за наявності відповідних підтверджуючих документів.
Суд вважає релевантними до обставин даної справи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.03.2019 справа №697/121/17 та від 02.04.2019 справа №360/2187/16-а.
Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На підставі викладеного, суд вважає, що у справі наявні достатні докази, які відповідають вимогам ст.ст. 73-75 КАС України, для визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 02.06.2020 оформленого протоколом №6.
Стосовно способу захисту, суд зазначає наступне.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Частиною 4 ст.245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 справа №826/17220/17 та від 11.02.2020 справа №0940/2394/18 здійснено правовий аналіз ч.4 ст.245 КАС України та постановлено, зокрема, такі висновки: “За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції”.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).
Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.
Також у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак, це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.
Крім цього, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Суд зазначає, що за встановлених обставин, коли особа, яка звернулась, є інвалідом, а також має докази на підтвердження причинного зв`язку між інвалідністю та виконання відповідних обов`язків та вже мала статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується належними доказами, які були предметом дослідженні відповідача-1, законні підстави для припинення такого статусу відсутні. Отже у відповідачів немає правових підстав діяти на власний розсуд, оскільки наявний лише 1 варіант правомірної поведінки - замінити посвідчення старого зразка на нове посвідчення та видати його позивачу.
Водночас, суд звертає особливу увагу, що відповідно п.7 Постанови №551 обласні державні адміністрації зобов`язані провести заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень, зокрема, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), про що також вказано у ст.65 Закону №796.
Механізм реалізації взаємодії відповідачів прописаний у пп.4 п.5 Положення про Регіональну комісію. Тобто відповідач-1 має звернутись до уповноваженої особи відповідача-2 із клопотанням щодо прийнятого рішення про видачу/заміну (на думку суду) посвідчення.
Враховуючи викладене, належним способом захисту, враховуючи фактичну процедуру, є зобов`язання Регіональної комісії з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу (заміну) посвідчення й звернутись до уповноваженої особи Донецької обласної державної адміністрації із клопотанням щодо прийнятого рішення про видачу (заміну) посвідчення. Та, відповідно, зобов`язання Донецьку обласну державну адміністрацію видати (замінити) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 1) серії А синього кольору.
На підставі викладеного, що позов належить задовольнити, обравши вказаний вище спосіб захисту.
Стосовно позовним вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., слід зазначити наступне.
Частиною 1 ст.132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3). 
З аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до ч.ч.7,9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз вказаних законодавчих положень доводить, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 14.09.2020, акт надання юридичних (адвокатських послуг) від 03.11.2020; акт здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги за договором про надання юридичних (адвокатських) послуг, ордер ДН №130186; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 .  
З акту здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги за договором про надання юридичних (адвокатських) послуг вбачається, що адвокатом Овчаренком О.О. надано такі послуги:
- ознайомлення з медичними документами, та іншими матеріалами для звернення із запитами до відповідних органів стосовно відмови у видачі посвідчення “Учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин – 2 год. (1000 грн.);
- підготовка та направлення адвокатських запитів до суб`єктів владних спірних правовідносин – 2 год.(1000 грн.);
- складання позовної заяви – 4 год.(3000 грн.).
У вказаному акті зазначено, що грошові кошти у розмір 5000 грн. позивачем сплачено готівкою.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від  12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Враховуючи викладене, виходячи з конкретних обставин справи, з огляду на дійсність та необхідність проведеної адвокатом роботи, а також розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат, з урахуванням викладених у відзиві заперечень відповідача, позивачу підлягають до відшкодування витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2000,00 грн.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України”, заява №19336/04, п. 269).        
Колегія суддів зазначає,  що посилання апелянта щодо незалучення  до участі у справі  Донецької обласної державної адміністрації, спростовується  матеріалами справи, зокрема, відзивом на позовну заяву відповідача -  Донецької обласної державної адміністрації. Доводи відповідача про те, що позивач отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС лише у 2010 році , спростовується  копією посвідчення  учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС у 1988, яке видане позивачеві  08.02.1991 року. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі № 200/10306/20-а - залишити без задоволення.               
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі № 200/10306/20-а - залишити без змін.                    
Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко