П О С Т А Н О В А
                                 І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
  Справа № 752/5448/21
  Провадження: № 33/824/2728/2021
                                       
Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т.О., 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Сучкова Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 
на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року, винесену під головуванням судді Бойка О.В., 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
 
в с т а н о в и л а :
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року визнано ОСОБА_1  винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що складає - 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1  на користь держависудовий збір в розмірі 454 грн.
Не погодившись із  таким судовим рішенням, 17 травня 2021 року адвокат Сучков О.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.
Клопотання обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні під час винесення оскаржуваної постанови, оскільки його не було повідомлено про місце і час судового розгляду у передбаченому КУпАП порядку. Судом першої інстанції не направлялася і не вручалася ОСОБА_1 копія постанови в межах строку на апеляційне оскарження, як це передбачено ч. 1 ст. 285 КУпАП. ОСОБА_1 отримав копію постанови лише 17.03.2021 року. Наведене, на його, адвоката Сучкова О.С. в інтересах ОСОБА_1 , думку, є підставою для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови в контексті  висновків ЄСПЛ, викладених у рішенні  «Мушта проти України». Зазначав, що вперше апеляційна скарга на постанову від 05 березня 2021 року була подана в межах 10 днів з дня отримання копії постанови, що свідчить про добросовісну поведінку особи, яка притягається до відповідальності, а тому були наявні підстави для поновлення строку. Однак, 31.03.2021 року Київським апеляційним судом було повернуто першу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року. 01.04.2021 року було подано повторно апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, однак і вказана апеляційна скарга була повернута скаржнику 22.04.2021 року. При цьому, у постановах Київського апеляційного суду від 31.03.2021 року та від 22.04.2021 року взагалі не надано оцінки поважності підстав поновлення строку на апеляційне оскарження в контексті висновків ЄСПЛ, наведених у рішенні «Мушта проти України».
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.
Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.
Тобто, діючий КУпАП пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження з моментом винесення постанови, а не отримання її копії.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести скаржник, який заявив таке клопотання.
Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані скаржником.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
Учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, тобто дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
З рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
Від судів вимагається вказувати підстави.
Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.
Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення «Пономарьов проти України»).
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Тобто, ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13, пункти 46-48,)   суд вказав, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто, принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR2003-Х).
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).
 Ураховуючи наведене, посилання скаржника, як на поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження на те, що суд першої інстанції в порушення вимог закону не направив ОСОБА_1  копію оскаржуваної постанови, є необґрунтованими та не можуть свідчити про поважність причин пропуску такого строку, оскільки, як зазначено вище, діючий КУпАП пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження з моментом винесення постанови, а не отриманням її копії. А відтак, не приймаються до уваги суду і посилання на висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні  від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України».
З матеріалів справи убачається, що вперше апеляційна скарга на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року була подана ОСОБА_1 19 березня 2021 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м.Києва від 05 березня 2021 року  відмовлено, апеляційну скаргу повернуто  ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходив із того, що обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду у зв`язку з отриманням повного тексту оскаржуваної постанови 17 березня 2021 року не є поважним.  ОСОБА_1 повідомлявся судом про день та час судового розгляду, а саме про судове засідання призначене на 05 березня 2021 року о 10 годині 50 хвилин за допомогою SMS-повідомлення. Про те, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, буде здійснюватися в Голосіївському районному суді м. Києва, ОСОБА_1 також було повідомлено під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Слід відмітити, що SMS-повідомленняпро судове засідання було доставлено ОСОБА_1 за номером телефону, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, будь-яких заперечень щодо правильності  контактних даних правопорушника у протоколі не зазначено.
 Вдруге апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 01.04.2021 року. 
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження 22 квітня 2021 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в якості доводів для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник навів ті ж самі обставини, які по суті зазначав при попередньому зверненні до апеляційного суду та які були вже оцінені судом і визнані необґрунтованими. Також апеляційний суд зазначив, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.
Підсумовуючи викладене, суд вважає доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінки поважності підстав поновлення строку на апеляційне оскарження в контексті висновків ЄСПЛ,  необґрунтованими. 
Оскільки скаржником не наведено причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що перебувають у площині поважних, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом, суд не вбачає підстав для поновлення адвокату Сучкову О.С. в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року.
При цьому, слід наголосити, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає, будь-який перегляд цього рішення або повторний розгляд питання, яке було розглянуто, законом не допускається.
Оскільки ОСОБА_1 реалізовано його право на апеляційне оскарження постанови районного суду, повторне звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції розцінюється судом апеляційної інстанції як зловживання процесуальними правами, що суперечить принципу юридичної визначеності (принципу остаточності рішень суду).
У зв`язку з наведеним вище, апеляційна скарга адвоката Сучкова О.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року підлягає поверненню особі, яка її подала.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, 
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
У задоволенні клопотання адвоката Сучкова Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовити.
Апеляційну скаргу з доданими до неї додатками повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                   Т.О. Невідома