ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/540/21 Справа № 201/4007/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
        за участю секретаря - Солодової І.М., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко Світлана Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкін Михайло Михайлович про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень, зобов`язання поновлення запису про обтяження, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У квітні 2018 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса ДМНО Вакуленко С.О., третя особа - ПП «Сімор» про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса, зобов`язання вчинити певні дії (том 1 а.с. 3-9). 
       В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень та зміни предмету позову, представник позивача посилалася на те, що 26 серпня 2009 року між ВАТ ВіЕйБі Банк» та ПП «Сімор» було укладено кредитний договір №79, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом 1 000 000 грн. з терміном повернення до 29 серпня 2011 року включно та зі сплатою 23% річних. 
       Договором про внесення змін № 3 від 06 квітня 2010 року до кредитного договору максимальний ліміт заборгованості за кредитом було зменшено до 528 356, 20 грн. та остаточною датою погашення кредиту визначено 30 вересня 2011 року. 
       В забезпечення зобов`язання ПП «Сімор» за кредитним договором №79, 26 серпня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №79/1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за №1814. Предметом іпотеки за укладеним договором є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . У зв`язку з посвідченням іпотечного договору було накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстровим номером 1815/2. 
       Зобов`язання за кредитним договором позичальником належним чином виконані не були, що підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №6/5005/5978/2012 від 12 березня 2013 року, яке набрало законної сили, та заборгованість ПП «Сімор» перед банком є непогашеною. 
       В лютому 2018 року позивачу стало відомо про незаконне відчуження квартири, що є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 грудня 2017 року, та про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 .
       Реєстрації права власності за ОСОБА_2 передувала реєстрація договору іпотеки 13 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
       Позивач зазначав про нікчемність договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі якого відбулося відчуження іпотечного майна, оскільки, майно перебувало під забороною відчуження на підставі іпотечного договору №79/1 від 26 серпня 2009 року. 
       Крім того, представник позивача вважала, що укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договір іпотеки від 13 грудня 2017 року та вже наступного дня, 14 грудня 2017 року, реєстрація договору про задоволення вимог іпотекодержателя та реєстрація за іпотекодержателем права власності на квартиру, укладені внаслідок зловмисної домовленості останніх, адже в такий строк не можливо дотриматися, передбачених Законом України «Про іпотеку», процедур для звернення стягнення, а правочин щодо передачі майна в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя є недійсним.
       На сьогоднішній день основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, отже іпотека банку не припинена, у зв`язку з чим, представник позивача просив суд:
- скасувати рішення приватного нотаріуса ДМНО Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38725878 від 14 грудня 2017 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- скасувати рішення приватного нотаріуса ДМНО Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38703220 від 13 грудня 2017 року про державну реєстрацію договору іпотеки щодо нерухомого майна;
- зобов`язати приватного нотаріуса ДМНО Царєйкіна М.М. поновити запис про обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «ВіЕйБі Банк» (том 2 а.с. 77-79).
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 38725878 від 14 грудня 2017 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №23931605 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ; скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 38703220 від 13 грудня 2017 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №23910238 про іпотеку на підставі договору іпотеки, виданого приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Вакуленко С.О. 13 грудня 2017 року, серія та номер: 1936. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АССІСТО» судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 762 грн. з кожного (том 2 а.с.156-159).
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «АССІСТО» про скасування рішень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 38725878 від 14 грудня 2017 року та індексний номер - 38703220 від 13 грудня 2017 року і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог (том 2 а.с.173-176).
       ТОВ «ФК «АССІСТО» подало додаткові пояснення, в яких просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги (том 2 а.с. 209-212).
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року перевіряється апеляційним судом лише в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «АССІСТО» про скасування рішень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 38725878 від 14 грудня 2017 року та індексний номер - 38703220 від 13 грудня 2017 року, оскільки в іншій частині рішення суду не оскаржується.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 26 серпня 2009 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ПП «Сімор» було укладено кредитний договір №79, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом 1 000 000 грн. з терміном повернення до 29 серпня 2011 року включно зі сплатою 23% річних (а.с. №28-38 т. № 1). 
       В забезпечення зобов`язання ПП «Сімор» за кредитним договором №79, 26 серпня 2009 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №79/1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за №1814. Предметом іпотеки за укладеним договором є квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . У зв`язку з посвідченням іпотечного договору накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстровим номером 1815/2 (а.с. №50-59 т. № 1).
       06 квітня 2011 року та 17 жовтня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено договори про внесення змін №1, №2 до іпотечного договору (том 1 а.с. 60-63).
       Згідно договору про внесення змін №3 від 06 квітня 2011 року до кредитного договору сторони дійшли згоди про зміну умов кредитування, а саме, що кредит надається у формі поновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом 528 356 грн. 20 коп. зі сплатою відсотків в розмірі 3% річних з 01 квітня 2011 року, термін остаточною повернення кредиту було визначено – 30 вересня 2011 року. 
       Договором про внесення змін №7 від 29 грудня 2011 року було погоджено змінити остаточний термін повернення кредиту — 30 квітня 2012 року згідно з графіком зниження ліміту (а.с. № 42,46 т. № 1). 
       Зобов`язання за кредитним договором позичальником належним чином виконані не були, що підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №6/5005/5978/2012 від 12 березня 2013 року, яке набрало законної сили, та заборгованість ПП «Сімор» перед банком є непогашеною.
       Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20 лютого 2020 року №20118553 щодо об`єкта нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 (а.с. №130-143 т. № 2) судом було встановлено наступне: 
- 13 грудня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Вакуленко С.О. до Єдиного реєстру іпотек внесено запис про іпотеку №23910238, підстава виникнення іпотеки — договір іпотеки серія та номер:1936, виданий 13 грудня 2017 року, видавник - приватний нотаріус ДМНО Вакуленко С.О., підстава внесення запису — рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38703220 від 13 грудня 2017 року, іпотекодавець - ОСОБА_1 , іпотекодержатель - ОСОБА_2 ;
- 14 грудня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Вакуленко С.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №23931605, підстава виникнення права власності: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія номер: 1955, виданий 14 грудня 2017 року, видавник - приватний нотаріус ДМНО Вакуленко С.О., власник - ОСОБА_2 .
       Крім того, згідно інформаційної довідки, 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО Андрєєвою Г.О. було внесено відомості при припинення іпотеки (індексний номер рішення 27631628), номер запису про іпотеку №12820559, підстава виникнення іпотеки: договір про внесення змін, серія номер, реєстр №2299, виданий 17 жовтня 2011 року; видавник - приватний нотаріус ДМНО Чернишов С.О., до іпотечного договору від 26 серпня 2009 року, реєстровий №1814, іпотекодержатель - ВАТ «ВіЕйБі Банк», майновий поручитель - ОСОБА_1 ; відомості про припинення обтяження (індексний номер рішення 27631279), номер запису про обтяження №12820363, підстава виникнення обтяження: договір іпотеки №79/1, серія номер, реєстр №1814, виданий 26 серпня 2009 року, видавник - приватний нотаріус ДМНО Чернишов С.О., обтяжувач – ВАТ «ВіЕйБі Банк».
       Судом також було встановлено, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року у справі №175/4615/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування іпотечного договору та заборон: визнано недійсним договір іпотеки №79/І, укладений 26 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1814; скасовано заборону відчуження за реєстраційним номером 8998145 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. 26 серпня 2009 року та зареєстровану в реєстрі заборон за № 1815/2; внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки №79/І, укладеного 26 серпня 2009 року; внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 79/І, укладеного 26 серпня 2009 року; скасовано відомості про іпотеку в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером № 8998160, внесені приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. 17 жовтня 2011 року на підставі Договору про внесення змін за реєстраційним № 2299 (а.с. №161-168 т. № 1).
       Водночас, судом було встановлено, що, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Воздвиженського О.Л. від 26 лютого 2016 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року по справі №175/4615/15-ц скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. 
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування іпотечного договору та заборон залишено без розгляду.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «АССІСТО», з укладенням договору про відступлення права вимоги, як новий кредитор, набуло права первісного кредитора та іпотекодержателя у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування рішень приватного нотаріуса ДМНО Вакуленко С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер - 38725878 від 14 грудня 2017 року та індексний номер - 38703220 від 13 грудня 2017 року, оскільки, зі скасуванням судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Згідно з положеннями частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Окремим видом застави є іпотека.
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
       Зобов`язання припиняється також виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
       За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.        
       За змістом абзацу 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).
       Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 09 грудня 2015 року) записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
       Відповідно до постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі №643/19761/13-ц у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. 
       Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
       Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Тому, ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки (заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року у справі №175/4615/15-ц), яке згодом було скасоване (ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Воздвиженського О.Л. від 26 лютого 2016 року по справі №175/4615/15-ц), не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки №79/І, укладений 26 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1814, зокрема, права й обов`язки сторін, залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.
       Доводи апелянта про те, що право вимоги щодо ОСОБА_1 за іпотечним договором №79/1 від 26 серпня 2009 року до ТОВ «ФК «АССІСТО» не перейшли, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року, винесеної у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, у відповідності до положень ст. 55 ЦПК України, замінено сторону позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «АССІСТО» (том 2 а.с. 152).
       Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2020 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «АССІСТО» було укладено договір відступлення прав вимоги №616802.272, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №79 від 26 серпня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПП «Сімор», та усіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «АССІСТО». Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського МНО Мурською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №438 (а.с.№112зв-115 т. № 2).
       Відповідно до умов Договору №616802.272 від 25 березня 2020 року за цим договором в порядку та на умовах визначених договором, банк відступає новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців, поручителів, фізичних осіб, фізичних осіб підприємців, юридичних осіб зазначених у Додатку №1, №2 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників. 
       Згідно Додатку №2 реєстру договорів забезпечення (застави, іпотеки) до Договору №616802.272 від 25 березня 2020 року відступлено право вимоги і за іпотечним договором №79/1 від 26 серпня 2009 року за реєстровим номером 1814, який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О.
       Отже, за укладеним договором №616802.272 від 25 березня 2020 року до ТОВ «ФК «АССІСТО» перешли всі права та обов`язки за іпотечним договором №79/1 від 26 серпня 2009 року, який був укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк». 
       Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
       Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
       Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано замінив сторону позивача з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «АССІСТО».
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, зокрема, що ПП «Сімор» значиться припиненим як юридична особа з 18 листопада 2019 року, тому припинилося і основне зобов`язання цієї юридичної особи як боржника за кредитним договором від 26 серпня 2009 року, укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є позивач) та ПП «Сімор».
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції було встановлено, що до моменту ліквідації позичальника, первісний кредитор ПАТ «ВіЕйБі Банк» вчиняв дії, спрямовані на реалізацію права на звернення стягнення на передане в іпотеку майно за іпотечним договором №79/1. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року по справі №201/2439/15-ц у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 79 від 26 серпня 2009 року в розмірі 592 157 грн. 51 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
       Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року вказане рішення залишено без змін (а.с. № 144-148 т. № 2). 
       Рішенням господарського суду від 12 березня 2013 року у справі №6/5005/5978/2012 було задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ПП «Сімор» про стягнення заборгованості, стягнуто з ПП «Сімор» на користь банка заборгованість у розмірі 529 637грн. 17 коп..
       Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 травня 2015 року у справі №904/870/13-г про банкрутство ПП «Сімор» визнано грошові вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ПП «Сімор» у загальній сумі 2 072 389 грн.89коп., з яких вимоги у сумі 2 071 171 грн.89коп., як вимоги забезпечені заставою, із включенням їх окремо до реєстру вимог кредиторів ПП «Сімор», а вимоги у сумі 1 218 грн. з включенням до першої черги реєстру вимог кредиторів ПП «Сімор».
       Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ПП «Сімор». Ліквідовано юридичну особу - Приватне підприємство «Сімор» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Адміральська, 79; код ЄДРПОУ 19146901). 
       Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року у справі №904/870/13-г.
       Станом на день винесення рішення у даній цивільний справі, згідно відомостей ЄДРЮОФОП статут юридичної особи ПП «Сімор», на забезпечення кредитних зобов`язань якої, відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №79/1 від 26 серпня 2009 року - «припинено», запис № 12241170032056899 від 18 листопада 2019 року (а.с. № 149-151 т. № 2).
       Так, укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із відповідного державного реєстру. Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника.
       Таким чином, ліквідація боржника не повинна припиняти обов`язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.
       У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       Закон України «Про іпотеку» не передбачає такої підстави для припинення іпотеки як ліквідація боржника за кредитним договором, після ліквідації позичальника відбувається заміна боржника у кредитному зобов`язанні на його правонаступників, тому основне зобов`язання не припинилося, як не припинилося і зобов`язання за іпотечним договором.
       Тобто, сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.
       Аналогічні висновки про застосування норми права у подібних правовідносинах викладені і у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-84цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-245цс14.
       Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору застави, якщо до цього заставодержателем (іпотекодержателем) було реалізовано його право на звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно.
       Доводи апелянта про те, що суд допустив істотне порушення норм процесуального права, оскільки, діючи всупереч вимогам п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, не залишив позов без розгляду, а розглянув по суті та прийняв рішення, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на таке.
       Судові засідання, зокрема, 16 липня 2019 року (том 2 а.с.28), 22 жовтня 2019 року (том 2 а.с.49) та 10 грудня 2019 року (том 2 а.с.75) були призначенні в порядку підготовчого провадження, тоді як аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився саме в судове засідання, а не в підготовче засідання.
       Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі № 759/15271/17 (№ 61-14373св19).
       Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення норм процесуального права, зокрема, що судом було прийнято рішення про права та обов`язки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко С.О., яка у даній справі є третьою осою без самостійних вимог на стороні відповідача, виходячи з наступного.
       Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
       Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача.
       Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
       Отже, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, як зазначає апелянт.
       Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17(№ 14-397 цс 19).
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова