Постанова
Іменем України                                    
 
18 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 570/2405/18
провадження № 61-9219св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., 
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Провідна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області  від 28 грудня 2019 року в складі судді Кушнір Н. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2020 року в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Бондаренко Н. В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним частини договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК Провідна»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним частини договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0096071                       від 08 серпня 2017 року.
 
Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2017 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_1 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АМ/0096071, в результаті чого у період з 08 серпня 2017 року по                           07 жовтня 2017 року (два місяці) забезпеченим транспортним засобом став автомобіль «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
 
05 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із повідомленням про настання події (страхового випадку), а саме дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка відбулася 03 лютого 2018 року за участю транспортного засобу «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням, транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . 
 
Проведеною службовою перевіркою ПрАТ «СК «Провідна» встановлено, що поліс № АМ/0096071 оформлений з помилкою в даті закінчення строку його дії. Замість правильного «по 07 жовтня 2017 року» помилково вказано «по 07 жовтня                        2018 року».
 
Факт вчинення помилки підтверджується пояснювальною запискою страхового агента по договору доручення № 50106/1809/15 від 02 квітня 2015 року                            ОСОБА_6 , в якій зазначено, що вона допустила помилку в даті закінчення строку дії полісу № АМ/0096071. При виявленні помилки вона звернулась до                        ОСОБА_1 , який повідомив, що забезпечений автомобіль продав, а поліс залишився в салоні автомобіля. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що попереджував покупця, що поліс діє два місяці.
 
Таким чином, на час вчинення ДТП поліс був недійсним.
 
Посилаючись на вищезазначене, а також з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати недійсним частину договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0096071 від 08 серпня 2017 року в період з 08 жовтня 2017 року по 07 жовтня 2018 року; визнати дійсним договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0096071 від 08 серпня 2017 року в період з 08 серпня 2017 року по 07 жовтня 2017 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня                     2019 року в позові ПрАТ «СК «Провідна» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов страхової компанії є безпідставним. Позивачем не надано суду будь- яких належних та допустимих доказів щодо наявності помилки на момент вчинення спірного правочину.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2020 року апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «Провідна» - адвоката Лукашенко М. П. залишено без задоволення.
 
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АМ/0096071 відповідає усім викладеним вимогам, які визначені обов`язковими для даного виду договору Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» з урахуванням особливостей визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
17 червня 2020 року ПрАТ «СК «Провідна» засобами поштового зв`язку направило на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що іншого способу виправити допущену технічну помилку законом не передбачено. Зміст дії полісу не відповідав ні строкам дії, які передбачені законом в один рік, ні тарифам, які встановлені законом, ні інтересам суспільства та моральним засадам, адже це була технічна помилка, а не результат доброї волі обох сторін. Відповідно, укладати поліс на                    14 місяців у менеджера страховика не було повноважень, а відповідно і необхідної дієздатності на укладення полісу на 14 місяців, що вимагає частина друга                    статті 203 ЦК України. Також не виконано умови частини третьої статті 203 ЦК України, оскільки волевиявлення у сторін було укладення договору строком на 2 місяці, а не на 14. Отже всі підстави для визнання судом правочину недійсним є в наявності.
 
Також підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що судами встановлено обставини, що мають суттєве значення, на підставі  недопустимих доказів, а саме на підставі полісу № АМ/0096071, який не може бути доказом в частині спірного питання, а саме в частині строку закінчення дії, враховуючи вимоги статті  78 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Одержання полісу з строком дії 14 місяців відбулось саме з порушенням порядку укладення та оформлення полісів страхування (максимум 12), про що і було заявлено як у позовній заяві так і у апеляційній скарзі. Факт укладення угоди страхування на два місяці було помилково оформлено шляхом помилкового (технічної описки) внесення до полісу невірної цифри «8». При цьому в судах було встановлено, що підтверджено учасниками справи, що фактично поліс було укладено на два місяці, а помилка відбулась не при укладенні договору страхування, а при оформленні поліса, який мав підтверджувати факт укладеного договору страхування. Суди встановив факт технічної описки отримавши належні докази, але відмовилися визнавати цей факт, вказавши на підставі вже недопустимих доказів інші обставини встановленими.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Рівненського районного суду Рівненської області.
 
У жовтні 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 08 серпня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_1 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АМ/0096071, в результаті чого у період з 08 серпня 2017 року по 07 жовтня 2018 року забезпеченим транспортним засобом став автомобіль «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страховий платіж у розмірі 121,50 грн сплачений відповідачем 08 серпня 2017 року, про що свідчить запис у полісі (а. с. 5).
 
05 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із повідомленням про настання ДТП. В повідомленні ОСОБА_2 вказав, що 03 лютого 2018 року о 11 годині 10 хвилин у місті Києві на Харківській площі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням, транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер                       НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження               (а. с. 6, 7).
 
Проведеною службовою перевіркою ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» встановлено, що поліс № АМ/0096071 оформлений з помилкою в даті закінчення строку його дії. Замість правильного «по 07 жовтня 2017 року» помилково вказано «по 07 жовтня 2018 року». Тобто, поліс був виписаний замість двох місяців на чотирнадцять місяців.  Страховий агент по договору доручення                             № 50406/1809/15 від 02 квітня 2015 року ОСОБА_6 у своїй пояснювальній записці повідомила, що при укладанні вищевказаного поліса допустила помилку в пункті 3 (строк дії), а саме не вірно вказала рік його закінчення. При виявленні помилки вона звернулась до ОСОБА_1 , який повідомив, що забезпечений автомобіль «Шкода Октавія» продав, а поліс № АМ/0096071 можливо залишився в салоні автомобіля. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що попереджував покупця ( ОСОБА_2 ), що поліс діє лише два місяці (а. с. 8).
 
З метою виправлення помилки в полісі позивачем направлено відповідачу та третій особі відповідні листи, в яких пропонувалось з`явитись до офісу ПрАТ «СК «Провідна» для отримання належним чином оформленого договору страхування, які залишилися без відповідного реагування (а. с. 9, 10).
 
Страховик ПрАТ СК «Провідна» надав відомості до МТСБУ щодо строку дії договору, а саме з 00 год. 08 серпня 2017 року до 07 жовтня 2018 року включно, згідно відомостей МТСБУ поліс АМ 96071 діяв станом на 03 лютого 2018 року                      (а. с. 80).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон                              № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
 
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 
 
Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
 
Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.
 
Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
 
Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.
 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страховий платіж сплачений.
 
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом, а саме, якщо                    1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.
 
Наведене узгоджується зі статтею 29 Закону України «Про страхування».
 
Відповідно до статті 229 ЦК України визначені правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки. 
 
Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.
 
Правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
 
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» cтраховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
 
Пунктами 3.1 - 3.2 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 09 липня                    2010 року № 566 Положення передбачено, що інформація, яка надається постачальниками інформації до бази даних МТСБУ - Моторного (транспортного) страхового бюро України, повинна бути достовірною, без помилок та перекручень і забезпечувати однозначне тлумачення її користувачами, а також можливість однозначної ідентифікації необхідних відомостей.
 
Згідно пункту 3.3 положення обов`язкові дані, що надають страховики - члени  МТСБУ, визначаються у додатку 1 до Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, має вказуватися строк дії договору.
 
Матеріалами справи встановлено, що страховик ПрАТ СК «Провідна» надав відомості до МТСБУ щодо строку дії договору, а саме з 00 год 08 серпня 2017 року до 07 жовтня 2018 року включно, згідно відомостей МТСБУ поліс АМ96071 діяв станом на 03 лютого 2018 року, що вбачається з витягу.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що страховий агент не був позбавлений права перевірити інформацію внесену ним до полісу, а тому у випадку внесення недостовірної інформації в договір, страховик самостійно несе ризик негативних наслідків, які можуть настати після укладення страхового договору.
 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АМ/0096071 відповідає усім вище викладеним вимогам, які визначені обов`язковими для даного виду договору ЦК України, Законом України «Про страхування» з урахуванням особливостей визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Позивачем необґрунтовано та не доведено наявність істотної помилки на момент вчинення спірного правочину.
 
Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
В силу частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суддів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки при розгляді даного спору не встановлено наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваного правочину недійсним.
 
Отже, вирішуючи спір, суди правильно застосували вказані норми матеріального та процесуального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржених судових рішень, ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо їх оцінки, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні дотримані норми матеріального та процесуального права, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

 

 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» залишити без задоволення.
 
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області  від 28 грудня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Є. В. Петров
 
А. А. Калараш
 
О. С. Ткачук