ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №591/6747/16-ц 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/630/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач – Акціонерне товариство «ОТП Банк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк»
на рішення  Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 15 лютого 2021 року, 

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»  (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір №ML-C00/286/2007. У той же день, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цим договором, між ЗАТ «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №ML-C00/286/2007. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 26 травня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 19536,54 доларів США, що за курсом НБУ, на дату складення розрахунку, становить 490611,36 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 17722,24 доларів США, що еквівалентно 445049,75 грн; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом – 1814,30 доларів США, що еквівалентно 45561,61 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 490611,36 грн.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 03 лютого 2021року відмовив у задоволенні позову АТ «ОТП Банк».
Стягнув з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 17000 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відмовити у задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що 20 серпня 2007 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, кредитні кошти позичальнику були видані двома траншами шляхом перерахування на поточний рахунок. Крім того, у запереченнях на позовну заяву та письмових поясненнях відповідачка не заперечувала проти факту укладення кредитного договору та отримання коштів. Також випискою по рахунку підтверджується факт видачі коштів позичальнику.
Вказує, ОСОБА_1 з 2015 року не виконує взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 26 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 19536,54 доларів США, що еквівалентно 490611,36 грн. Розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за кредитним договором та факт порушення зобов`язання з боку відповідачів підтверджується детальним розрахунком заборгованості.
Звертає увагу на те, що у рішенні суду зазначено, що з позовної заяви вбачається, що згідно умов кредитного договору позивачка отримала кредитні кошти у розмірі 19536,54 доларів США, проте у тексті позовної заяви була допущена описка і замість правильної суми кредиту 59834, 60 доларів США було зазначено19536,54 доларів США. Вказує, що сума кредиту підтверджується кредитним договором, розрахунком заборгованості та кредитними заявками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Рижова С.Є., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором перед відповідачкою щодо видачі кредитних коштів.
Проте з висновками суду першої інстанції погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-C00/286/2007, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 59834,60 доларів США: перший транш 44935,14 доларів США - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором №7426/01/07-Z від 19 лютого 2007 року; другий транш 13864,86 доларів США – на споживчі цілі, з терміном повернення кредиту 20 травня 2022 року (т. 1, а. с. 5-13).
Згідно п. 3 частини № 1 кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку + FIDR. Фіксований відсоток – 4,49 % річних. FIDR – процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні сторонами умов цього договору, ставка FIDR буде визначатись самостійно банком, інформація щодо якої розміщується в приміщенні банку на інформативних стендах. На момент укладення даного договору FIDR складає 7,5% річних.
Відповідно до п. 1.1 частини №2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині №1 цього договору, а позичальник прийняв кредит, зобов`язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у договорі.
21 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, відповідно до умов якого пункт 2 частини №1 кредитного договору викладено в наступній редакції: «Розмір платежу після отримання першого траншу: 558,47 доларів США. Після отримання другого траншу: 728,82 доларів США (т. 1, а. с. 20).
01 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, за яким сторони погодили внесення зміни та доповнень до п. 1.9. 1 кредитного договору, а саме: банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником або майновим поручителем боргових або інших зобов`язань за кредитним договором або умов договору поруки; невиконання чи неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору№ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року укладеного між банком і боржником. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (т. 1, а. с. 21).
31 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк», що є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, відповідно до умов якого на період 20 серпня 2009 року по 20 січня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 6,50%. На період з 20 січня 2010 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів використовується плаваюча процентна ставка у розмірі 5,11% річних фіксований відсоток + FIDR (т. 1, а. с. 22-31).
22 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, відповідно до якого сторони домовились про те, що на період з 22 березня 2010 року по 21 червня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 9,55%. На період з 21 червня 2010 року по 20 грудня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 12,78% (т. 1, а. с. 32-37).
29 квітня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, відповідно до якого на період з 29 квітня 2014 року по 20 липня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 9,28%. На період з 21 липня 2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів використовується плаваюча процентна ставка у розмірі 5,28% річних фіксований процент + FIDR (т. 1, а. с. 38-40).
28 серпня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, відповідно до якого на період з 28 серпня 2014 року по 19 лютого 2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 10,28%. На період з 20 лютого 2015 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів використовується плаваюча процентна ставка у розмірі 5,28% річних фіксований процент + FIDR (т. 1, а. с. 41-45).
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, 20 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки №SR-C00/286/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за повне і своєчасне погашення боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, у повному обсязі таких зобов`язань (т. 1, а. с. 46).
31 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-C00/286/2007, відповідно до умов якого сторони домовились термін «Кредитний договір» викласти в наступній редакції: «Кредитний договір» - Кредитний договір № ML-C00/286/2007 від 20.08.2007 р., укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками;  викласти п. 2.2. договору поруки в наступній редакції: «На дату укладення цього додаткового договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 59834,60 доларів США. 2.2.1. У разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення додаткових договорів до договору поруки чи цього додаткового договору. (т. 1, а. с. 48).
18 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-C00/286/2007, згідно умов якого сторони домовились про те, що боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 20 травня 2022 року. На дату укладення цього додаткового договору сума отриманого кредиту складає 57062,90 доларів США. На дату укладення цього додаткового договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 57062,90 доларів США (т. 1, а. с. 47).
28 серпня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-C00/286/2007, відповідно до умов якого боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 20 травня 2022 року. На дату укладення цього договору сума отриманого кредиту складає 19213,59 доларів США (т. 1, а. с. 49-50).
12 жовтня 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги №1010 та №2005 відповідно, про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, в яких зазначено, що протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, що на 18 травня 2016 року складається із: залишку заборгованості за кредитом 17722, 24 доларів США; відсотків за користування кредитом 1755,04 доларів США (т. 1, а. с. 56-57).
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, розмір заборгованості згідно розрахунку станом на 26 травня 2016 року склав 19536,54 доларів США, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 17722,24 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 28 серпня 2015 року по 25 травня 2016 року - 1814,30 доларів США (т. 1, а. с. 18, т. 2, а.с.160-161).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Установлено, що позичальник ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з серпня 2015 року припинила сплату щомісячних платежів по погашенню кредиту та процентів, а тому банк, у відповідності до положень ст. 554, ч. 2 ст.1050 ЦК України, 15 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом щодо дострокового повернення частини кредиту, що має сплачуватися відповідно до графіку його повернення та відсотків за користування кредитом станом на 26 травня 2016 року, що становить 19536,54 доларів США, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 17722,24 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 28 серпня 2015 року по 25 травня 2016 року - 1814,30 доларів США.
Зазначений розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом на а. с. 160-161 т. 2 та є належним доказом, оскільки підписаний посадовими особами банку та завірений печаткою.
Відповідачами, всупереч ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Є помилковим та безпідставним висновок суду про те, що позивачем не доведено факту отримання  ОСОБА_1  кредитних коштів, оскільки відповідно до п. п. 1.7.2 п. 1.7 частини №2 кредитного договору №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами вказаними в кредитній заявці позичальника.
Як убачається з матеріалів справи, 20 серпня 2007 року та 21 серпня 2007 року ОСОБА_1 було подано 2 кредитні заяви про видачу їй кредиту у розмірі 45833,84 доларів США та 14000,76 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок. Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 остання отримала вказані кошти (а. с. 14-15 т. 1; а. с. 74-101 т. 3). 
З наданого банком розрахунку за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 до серпня 2015 року виконувала кредитні зобов`язання, сплачуючи заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. Крім того в заяві про перегляд заочного рішення та у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання кредиту, а висловлювала незгоду з розрахунком заборгованості. При цьому надала квитанції про сплату банку коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 168-242 т. 1).   
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Подальше твердження представника ОСОБА_1 про те, що позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором, з яким погодився суд першої інстанції, не відповідає засадам добросовісності. 
Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором, оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є порушеним.
У той же час колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за процентами, з огляду на таке.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Відповідно до умов договору поруки від 20 серпня 2007 року та до додаткових договорів до нього, укладених між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу та сплату процентів. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 
Таким чином, умови договору поруки, укладеного з ОСОБА_2 , про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-616цс15 від 06 липня 2015 року, № 6-1077цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-1085цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-933цс15 від 09 вересня 2015 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). 
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Таким чином, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц). 
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
Як вбачається з графіку погашення кредиту та розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, заборгованість зі сплати щомісячних платежів по відсотках у ОСОБА_1 виникла з 21 серпня 2015 року. Як вже зазначалось, до суду банк звернувся 15 грудня 2016 року. Таким чином, виходячи з вищенаведеного аналізу норм матеріального права, порука ОСОБА_2 припинилася в частині щомісячних зобов`язань по відсотках ОСОБА_1 по кредитному договору за період з 21 серпня 2015 року по 26 травня 2016 року. А тому заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28 серпня 2015 року по 25 травня 2016 року у розмірі 1814,30 доларів США підлягає стягненню тільки з боржника ОСОБА_1 .
Щодо заборгованості по кредитному договору, то вона підлягає стягненню з боржника і поручителя в солідарному порядку, як передбачено умовами договору поруки, так як в цій частині порука ОСОБА_3 не припинилась. 
Отже, на підставі пунктів, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 та з ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 17722, 24 доларів США (еквівалент у гривнях за курсом НБУ станом на 26 травня 2016 року становить 445049 гривень 75 копійок); стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 28 серпня 2015 року по 25 травня 2016 року у розмірі 1814,30 доларів США (еквівалент у гривнях за курсом НБУ станом на 26 травня 2016 року становить 45561 гривень 61 копійку).
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви: з ОСОБА_1 – 4021 грн 29 коп., а з ОСОБА_2 – 3337 грн 87 коп. та апеляційної скарги: з ОСОБА_1 – 6031 грн 95 коп., а з ОСОБА_2 5006 грн 81 коп.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/286/2007 від 20 серпня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 17722,24 доларів США (еквівалент у гривнях за курсом НБУ станом на 26 травня 2016 року становить 445049 гривень 75 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 28 серпня 2015 року по 25 травня 2016 року у розмірі 1814,30 доларів США (еквівалент у гривнях за курсом НБУ станом на 26 травня 2016 року становить 45561 гривня 61 копійка).
Стягнути на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання позовної заяви з  ОСОБА_1 4021 гривня 29 копійок, з ОСОБА_2   3337 гривень 87 копійок.
Стягнути на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 6031 гривня 95 копійок, з ОСОБА_2 5006 гривень 81 копійка.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року. 

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        В.І.Криворотенко 

       О.І. Собина