П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2354/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Н.В.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
27 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Григорук В.С., 
представника позивача: Бурки М.В.,
представника відповідача: Зайцева В.Ю.      

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2020 року позивач, Головне управління ДПС у Вінницькій області, звернулось в суд з адміністративним позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.
В липні 2020 року, ОСОБА_1 , подав до суду зустрічний позов до Головного управління ДПС у Вінницькій області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0005841305 та № 0005831305 від 01.03.2019, які винесені на підставі Акту перевірки податкового органу, яким встановлено порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, а саме донараховано податок на доходи з фізичних осіб за 2017 та військовий збір.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.11.2020 позов Головного управління ДПС у Вінницькій області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1  податковий борг в сумі 326200,31 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що він не був повідомлений про спрощення (анулювання) боргу, а відтак в нього не було підстав для декларування та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також вказує, що податковим органом не було враховано п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України. Вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в проведенні почеркознавчої експертизи. Крім того ОСОБА_1 зазначив, що не був повідомлений податковим органом про проведення перевірки, не мав можливості надати власні пояснення, у зв`язку з цим вважає перевірку незаконною, а прийняте податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.  
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДПС зазначає, що податковим органом   проведено документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати узгодженого податкового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Відповідно до даних податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ, повідомлених АТ "ОТП Банк" у І кварталі 2017 року    ОСОБА_1 отримав як додаткове благо оподатковувані доходи (ознака 126), однак їх не задекларував, податок з доходів   та   військовий збір з даної суми   не сплатив. 
В судовому засіданні представник податкового органу заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.12.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено кредитний договір № LL-B00/020/2007 про надання кредиту в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча  доларів США) для придбання нерухомого майна.
В подальшому, між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Додатковий договір № 6 від 18.04.2017 до кредитного договору  № LL-B00/020/2007 від 07.12.2007, відповідно до якого Банком прощено (анульовано) суму боргу у розмірі 49114,46доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення Додаткового договору становить 1316859,75 грн., що складається:
- суми кредиту (основної суму боргу) в розмірі 44431,74 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1191306,39 грн.;
-  процентів в розмірі 4682,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 125553,36 грн.
Згідно п. 2 Додаткового договору  № 6 від 18.04.2017 до кредитного договору  № LL-B00/020/2007 від 07.12.2007 ОСОБА_1 повідомлений про те, що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України сума анульованого (прощеного) боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено), та про обов`язок позивача самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з анульованої суми основного боргу за кредитним договором та відображення їх у річній податковій декларації.
Таким чином, ОСОБА_1 був обізнаний про анулювання (прощення) суми основного боргу за кредитом  в сумі 49114,46  доларів США та обов`язок сплати податків, про свідчить його власний підпис на Додатковому договорі № 6 від 18.04.2017.
На виконання вимог податкового законодавства, АТ "ОТП Банк" повідомив контролюючий орган про суму прощеного (анульованого ) боргу, шляхом відображення форма 1-ДФ за 1 квартал 2017 року суми боргу, прощеного (анульованого) Банком за ознакою "126" "Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо" в сумі 1191306,00 грн..
В ході проведення доперевірочного аналізу відомостей з ЦБД ДРФО Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області направлено запит від 20.09.2018 №1027410/02-32-50-02 на адресу АТ «ОТП БАНК» для підтвердження виплачених доходів і наданні документів. На що, отримано відповідь від АТ «ОТП БАНК»  від 16.10.2018 № 03-05-19-6/7693, згідно якої банком підтверджено достовірність даних про суми виплачених (врахованих) доходів на користь ОСОБА_1 зазначених у звітність 1-ДФ за 1 кв.2017 р. за ознакою доходу 126.
Таким чином АТ «ОТП БАНК» виконано вимоги  п.п «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в повному обсязі, в свою чергу, податковим органом було встановлено, що в порушення п.п. д п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017  та не відображено доходу, отриманого платником як додаткове благо та не сплачено податок з таких доходів.
Стосовно даних обставин відповідачем, на підставі п.п. 78.1.2 п. 78.2 ст. 78, 79 ПК України  була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «ОТП Банк» за період з 01.01.2017  по 31.12.2017 та складено акт перевірки № 235/13/ НОМЕР_1 від 30.01.2019.
Згідно вказаного акту, ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік та не відображено дохід, отриманий платником як додаткове благо, та в свою чергу не сплачено податок з такого доходу. Перевіркою достовірності та повноти відображення в податковій декларації відомостей про суми податку на доходи фізичних осіб, утримані (сплачені) податковим агентом встановлено відсутність їх відображення.
Отже, перевіркою встановлено, що сума загального річного оподатковуваного доходу, отриманого платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 як додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого і прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (АТ «ОТП БАНК») склала 1191306,00 грн.
Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017р. проводиться відповідно до п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ із змінами та доповненнями.
Згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2017  становить: 1191306.0 грн. х 18% = 214435,08 грн.
Отже, за результатами перевірки платнику податків-фізичній особі ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 214435,08 грн.
Також, перевіркою встановлено, що фізичною особою ОСОБА_1 в порушення п.и. 1.2, 1.3 п. 16і підрозділу 10 розділу XX Податковою кодексу України, занижено суму військового збору на 17869.59 грн. у зв`язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік в сумі 1191306,00 грн. (1.5% від суми анульованого (прощеного) боргу)).
Розрахунок по сумі військового збору за 2017 рік становить: 1191306.0 грн. х 1.5% = 17869,59 грн.
Отже,  контролюючий орган дійшов висновку про отримання позивачем у 2017 році доходу у вигляді додаткового блага, який не був ним задекларований  і  з якого не було сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Згідно висновків акту встановлені наступні порушення:
- п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 в загальній сумі 214435,08 грн.
- пп. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано суму військового збору за результатами 2017 в сумі 17869,59 грн.
Крім того, на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.
На підставі висновків перевірки відповідачем 01.03.2019р. прийняті податкові повідомлення - рішення:
-  №0005831305 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 268043, 85 грн., з яких 214435,08 грн. основного платежу та  53608,77 грн. штрафних (фінансових) санкцій.
- №005841305 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в загальній сумі 22336,99 грн., з яких 17869,59 грн. основного платежу та 4467,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Встановлено, що внаслідок несплати ОСОБА_1 у визначений строк суми грошового зобов`язання,  Головним управлінням ДПС у Вінницькій області, на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України,  була сформована та направлена відповідачу податкова вимога № 180779-50 від 23.05.2019, яка відповідно до статті 42 Податкового кодексу України вважається врученою відповідачу, проте, вимога залишена останнім без виконання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до підпунктів 162.1.1пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України  об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
За визначенням підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Відповідно до пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.
Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Таким чином, додатковим благом є основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.
Тобто боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом, та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі №802/142/17-а, від 21 травня 2018 року у справі № 820/7182/16 , від 07 червня 2018 року у справі №809/1343/17, від 14 червня 2018 року у справі № 823/112/16  та від 08 червня 2018 року у справі №814/574/16 .
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зі змісту наведених норм видно, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.
Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” (далі – Закон № 71), який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України (далі – ПКУ), зокрема у частині оподаткування військовим збором.
Відповідно до п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту  1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168  ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від об`єкта оподаткування).
Зокрема, підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПКУ передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок.
При цьому, платник, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити військовий збір з таких доходів (підпункт 168.2.1 пункт 168.2 статті 168 ПКУ).
З метою з`ясування структури прощеної суми боргу, судом першої інстанції витребувано у АТ "ОТП Банк" відповідну інформацію.
Згідно інформації викладеної в листі від 24.09.2020 № В00-5-73-5-5/369 АТ "ОТП Банк" повідомив, що сума прощеного ОСОБА_1 боргу у розмірі 49114,46 доларів США (еквівалент НБУ 1316859,75 грн.), з них сума кредиту (основна сума боргу) – 44431,74  доларів США (еквівалент НБУ 1191306,39 грн.) та відсотків в розмірі 4682,72 доларів США (еквівалент НБУ 125553,36 грн).
Також слід зазначити, що з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань". Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України "Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню", згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.
Таким чином, однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.
Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.
Отже, з аналізу наведеної норми видно, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не включається курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 9 січня 2019 у справі  № 821/707/17 висловив правову позицію, що пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню.
Однак, колегія суддів зазначає, що судом не було встановлено, а матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитного договору № LL-B00/020/2007 від 07.12.2007 щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин. Наведене підтверджується й додатковим договором від 18.04.2017 № 6 до кредитного договору № LL-B00/020/2007 від 07.12.2007 .
Таким чином, застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі № 826/4240/18, від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18.
Як було зазначено судом першої інстанції, вказаний додатковий договір підписано особисто ОСОБА_1 , а пункт 2 містить застереження, у якому позичальник стверджує, що Банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу (в тому числі у разі її зміни), у випадках, передбачених законодавством України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, про що свідчить його підпис у додатковому договорі, зобов`язаний був відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючого органу є правомірними та скасуванню не підлягають, відповідно - в зустрічному позові ОСОБА_1 до ГУ ДПС  у Вінницькій області  відмовив.
Пункт 2 ч. 3 ст. 44 КАС України встановлює, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в проведенні почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки станом на день розгляду справи, суду не надано доказів погашення суми заборгованості, підпис ОСОБА_1 у додатковому договорі від 18.04.2017 не викликає сумнівів, а клопотання про проведення експертизі може свідчити про затягування розгляду справи.
При цьому,  представник ОСОБА_1 не надав жодних пояснень та доказів, які б підтверджували, що обставини, з приводу яких між сторонами виник спір, не можуть бути встановлені без проведення судової експертизи. В той же час сторонами надані належні та допустимі докази, які є достатніми для розгляду справи по суті.
Водночас, відповідно до статті 108 КАС висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог податкового органу про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 в сумі 326200,31 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Обов`язок сплати податків платником передбачений п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI), відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Грошове зобов`язання платника податків відповідно до п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, згідно вимог п. 57.3. ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з інтегрованої картки платника податку, ОСОБА_1 має податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 326200,31 грн., зокрема, з податку на доходи фізичних осіб в сумі 301107,98 грн., з яких 214435,08 грн. – основний платіж, 53608,77 грн. – штрафна санкція, 33064,13 грн. пеня; з військового збору в загальній сумі 25092,33 грн., з яких 17869,59 грн. – основний платіж, 4467,04 грн. – штрафна санкція, 2755,34 грн. -пеня.
Сума податкового боргу підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою податкового органу, податковими повідомленнями-рішеннями, інтегрованою карткою платника податків.
Вказаний борг виник в результаті не сплати донарахованих податковим органом  сум грошового зобов`язання у податкових повідомленнях - рішеннях від 01.03.2019, а саме:
-  №0005831305 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 268043, 85 грн., з яких 214435,08 грн. основного платежу та  53608,77 грн. штрафних (фінансових) санкцій.
- №005841305 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в загальній сумі 22336,99 грн., з яких 17869,59 грн. основного платежу та 4467,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Правомірність визначення ГУ ДПС у Вінницькій області сум грошового зобов`язання у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях встановлена судом у межах розгляду зустрічного позову у даній справі.
Як встановлено судом першої інстанції, податкові повідомлення - рішення, на підставі яких у відповідача виник податковий борг надсилалися ОСОБА_1 за податковою адресою, а тому згідно ст. 42 ПК України, вважаються врученими.
При цьому, колегія суддів зазначає, що такі податкові повідомлення - рішення надсилалися рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно п.п. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України, пеня нараховується  при нарахуванні  суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем з метою погашення податкового боргу на адресу відповідача направлено податкову вимогу № 180779-50 від 23.05.2019, яка вручена платнику 29.05.2019, що підтверджується матеріалами справи. Проте, вказана податкова вимога залишилась без виконання. Станом на день розгляду справи, суду не надано доказів погашення суми заборгованості.
Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Враховуючи вищезазначене, враховуючи те, що заявлену до стягнення суму податкового боргу ОСОБА_1 у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність у нього вказаного боргу підтверджується матеріалами справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та задоволення адміністративного позову Головного управління ДПС у Вінницькій області про стягнення сум податкового боргу у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про проведення перевірки, не отримав відповідного наказу, суд не бере до уваги, оскільки податковим органом виконані всі вимоги Податкового кодексу щодо повідомлення апелянта про проведення позапланової невиїзної перевірки.
Зокрема ч.1 п.79.2 ст.79 ПКУ визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Таким чином дана норма визначає про те, що податковий орган може приступити до проведення перевірки виключно у разі вручення платнику податків відповідних документів, порядок вручення яких регламентовано ст. 42 ПКУ.
Підпунктом 42.2. ст. 42 визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Отже, податковому органу достатньо надіслати платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідного наказу та повідомлення про дату час та місце проведення перевірки.
З матеріалів справи встановлено, що наказом від 07.12.2018 року прийнято рішення провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1  з 22 січня 2019 року тривалістю 5 робочих днів.
Даний наказ та повідомлення про проведення перевірки від 07.12.2018 року № 5683 надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 18.12.2018 року (а.с.112)  за 35 днів до проведення перевірки. Наказ та повідомлення про проведення перевірки направлені ОСОБА_1 на адресу його проживання.
Судом також встановлено, що конверт разом з зазначеними документами повернувся до податкового органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Таким чином суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що Головне управління ДПС у Вінницькій області виконало всі вимоги ПКУ та правомірно провело відповідну перевірку. 
Також суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника що він не був повідомлений про спрощення (анулювання) боргу, а відтак в нього не було підстав для декларування та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, оскільки таку позицію вважає захисною та такою яка направлена на уникнення від матеріальної відповідальності.
Матеріали справи містять договір від 18.04.2018 року про внесення змін та доповнень №6 (про прощення боргу) до кредитного договору від 07.12.2007 року (а.с.100).
Пунктом 2 даного договору визначено, що шляхом підписання позивальником даного договору, позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу.
Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що додаткову угоду він не підписував, оскільки в суду немає відомостей про фальсифікацію даного договору працівниками банківської установи. Крім того про обізнаність даного договору ОСОБА_1 свідчить і той факт, що останнім з часу підписання додаткової угоди до часу розгляду даної справи в суді, жодного разу не сплачувалися платежі за основним кредитним договором і банківською установою не виставлялися до нього претензії з даного приводу.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   31 травня 2021 року.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.