11.06.21
22-ц/812/1160/21
Справа №490/421/21 Головуючий суду першої інстанції – Саламатін О. В.
Провадження №22-ц/812/1160/21  Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.                      

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року                                                                м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року, ухвалене об 11 год 10 хв під головуванням судді Саламатіна О. В. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено цього ж дня, за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.
02 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та Банком укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 30 листопада 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 36 059,15 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 25 915,67 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 10 143,48 грн.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в сумі 2102 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року позов Банку задоволено. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 36 059,15 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 25 915,67 грн та заборгованості по прострочених відсотках в сумі 10 143,48 грн, а також судовий збір в сумі 2102 грн..
Рішення мотивоване тим, що позивачем доведено наявність між сторонами договірних правовідносин, а також наявність у ОСОБА_1 вказаної кредитної заборгованості. 
Не погодившись із рішенням, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказував, що він не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, з ним не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а саме процентної ставки, кредитного ліміту та строку його дії.
Посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами його вимог, а також пропущено строк позовної давності, ОСОБА_1 просив задовольнити його апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована кредитна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.  Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.18). 
Розмір процентів у вказаній заяві сторонами узгоджено не було.
Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, ОСОБА_1 не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. 
Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у вигляді відсотків.
Протягом дії договору позичальником було отримано п`ять карток: 02 грудня 2011 року строком дії до 31 жовтня 2015 року, 23 листопада 2012 року строком дії до 31 березня 2016 року, 08 жовтня 2014 року строком дії до 31 березня 2018 року, 27 березня 2015 року строком дії до 30 квітня 2018 року, 12 квітня 2016 року строком дії до 31 травня 2019 року (а.с.17).
23 листопада 2012 року ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 6200 грн. У подальшому він змінювався: 24 грудня 2012 року його було збільшено до 8000 грн, 11 серпня 2013 року – до 9600 грн, 31 січня 2017 року – до 12 500 грн, а 15 листопада 2018 року зменшено до 0 грн (а.с.16).
Виписка по рахунку відповідача свідчить, що він користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості (а.с.52-66). 
Згідно з розрахунком позивачастаном на 30 листопада 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі                           36 059,15 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 25 915,67 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі                          10 143,48 грн,сплату яких сторонами узгоджено не було. У розрахунку також зазначено, що за рахунок кредиту було погашено відсотки на суму 29 337,97 грн. Отже, заборгованість по тілу кредита утворилася внаслідок погашення відсотків, які кредитним договором не передбачені.
Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. 
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
За такого оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку через їх безпідставність, оскільки з досліджених доказів вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором.
Заборгованість за відсотками не підлягає стягненню, бо вони не передбачені умовами договору, а заборгованість за тілом у сумі 25 915,67 грн відсутня, бо за його рахунок було погашено неіснуючі відсотки на більшу суму, а саме 29 337,97 грн.
Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня                    2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимогакціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                             О. В. Локтіонова

Судді              С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.