ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2021 р.                                       Справа№ 911/2099/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Чорногуза М.Г.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Мальченко А.О. 
 секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: 
від позивача: адвокат Бернацька О.В., на підставі довіреності №14-337 від 22.12.2020
від відповідача: не з`явився
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",
на рішення Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 року(повний текст складено 12.03.2021 р.)
у справі № 911/2099/20 (суддя Третьякова О.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" 
про стягнення 432 497,92 грн., -
в с т а н о в и в :
1.          Короткий зміст позовних вимог:
1.1.          Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" (далі-відповідач) 432497,92 грн., з яких 122167,92 грн. пені, 94295,04 грн. 3% річних та 216034,96 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченої заборгованості з оплати вартості природного газу за договором №2170/1718-ТЕ-17 постачання природного газу від 20.09.2017. 
1.2.          Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач несвоєчасно проводив розрахунок за поставлений природний газ, відповідно до договору №2170/1718-ТЕ-17 постачання природного газу від 20.09.2017, у зв`язку з чим позивач нарахував до стягнення з відповідача договірну неустойку у вигляді пені, 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу. 

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
2.1.          Рішенням Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 у справі №911/2099/20 позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 73 300,60 грн. пені, 36 063,24 грн. 3% річних, 78 102,03 грн. інфляційних втрат та 3 544,95 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 48 867,32 грн. пені, 58 231,80 грн. 3% річних та 137 932,93 грн. інфляційних втрат відмовлено (т.V, а.с. 112-127).

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
3.1          АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 39/5-2417-21 від 29.03.2021, в якій просить "скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі № 911/2099/20 в частині відмови у стягненні 48 867.32 грн. пені, 58 231,80 грн. 3% річних та 137 932,93 грн. інфляційних втрат, що загалом становить 245 032,05 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача 48 867.32 грн. пені, 58 231,80 грн. 3% річних та 137 932,93 грн. інфляційних втрат, що загалом становить 245 032,05 грн. ".

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
4.1.          У апеляційній скарзі позивач зазначає, що положення постанови КМУ № 256 (у відповідності з яким відповідачем здійснено часткову оплату коштів) регламентують виключно порядок розпорядження коштами з цільовим призначенням, що надходять на рахунки газопостачальних та газорозподільних компаній, як реалізація державних соціальних гарантій певним категоріям громадян і не передбачають обов`язку зміни умов договірних зобов`язань сторін.
4.2.          Додаткові угоди на виконання пункту 11.3 Договору не укладалися, з огляду на що позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо зміни порядку та строків оплати за договором та відповідно щодо наявності підстав для звільнення відповідача від обов`язку сплатити пеню та встановленої ст. 625 ЦК України відповідальності.
4.3.          При цьому відповідач зазначає у матеріалах справи відсутні будь-які спільні протокольні рішення укладені на виконання Постанови №256 за змістом яких би вбачалося, що сторони погодилися на встановлення між ними іншого (відмінного від того, що передбачений у договорі) порядку розрахунків з оплати вартості поставленого природного газу за спірним договором, зміни строків розрахунків.

5.          Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
5.1.          Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

6.          Розподіл справи:
6.1.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021 року, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у судовій справі № 911/2099/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.
6.2.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. відкрито апеляційне провадження апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі № 911/2099/20 та повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи відбудеться 18.05.2021 р.

7.          Інші процесуальні дії у справі:
7.1.          У судовому засіданні 18.05.2021 р. представник позивача надав пояснення, у який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким у позов задовольнити у повному обсязі.
7.2.          Відповідач явку свого представника у судове засідання 18.05.2021 р. не забезпечив, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 0411634396632.
Враховуючи викладене, а також те що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
8.          Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:
8.1.          20.09.2017 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якості постачальника, та Комунальним підприємством "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1", в якості споживача, укладено договір №2170/1718-ТЕ-17 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (т.І, а.с. 15-24).
8.2.          Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
8.3.          Положеннями п.3.7 договору визначено, що приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. 
8.4.          Відповідно до п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.
8.5.          Додатковою угодою №1 до договору постачання природного газу від 11.01.2018 абз.3 п.6.1 розділу 6 договору викладено у наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором" (т.І, а.с. 25-26).
8.6.          Положеннями п.6.3 договору врегульовано між сторонами, що оплата за природній газ здійснюється таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 поширювалася дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання"; 2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахувати за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку,- у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; 4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором; кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника; 5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
8.7.          Відповідно до п.8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.
8.8.          Пунктом 8.3 договору встановлено, що сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежів відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором. 
8.9.          Додатковою угодою №1 до договору постачання природного газу від 11.01.2018 п.8.2 та п.8.3 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору викладено у наступних редакціях:
"п.8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суму оплат проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256"; "8.3. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, підписання споживачем будь - яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором".
8.10.          Згідно з п. 11.3 договору, сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: 1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору; 2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору; 3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить зміни до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; 4) будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору. 
8.11.          Додатковою угодою №1 до договору постачання природного газу від 11.01.2018 підпункт 4 п.11.3 розділу 11 "Інші умови" договору викладено у наступній редакції: "4) будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору".
8.12.          Строк дії договору встановлено у розділі 12, де вказується, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
8.13.           Додаткова угода №1 до договору постачання природного газу від 11.01.2018 набуває чинності з дати її підписання сторонами та діє з 01.01.2018 (п.6 додаткової угоди №1).
8.14.          На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2017 по березень 2018 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6613765,93 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 289842,37 грн., від 30.11.2017 на суму 1028153,45 грн., від 31.12.2017 на суму 1146115,03 грн., від 31.01.2018 на суму 1435233,90 грн., від 28.02.2018 на суму 1335662,48 грн., від 31.03.2018 на суму 1378758,70 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств (т.І, а.с. 27-32).
8.15.          Станом на час звернення позивача до суду у відповідача відсутня основна заборгованість за переданий природний газ за вказаним договором у спірному періоді, що підтверджується наданими позивачем сальдовими відомостями по відповідачу за період з 01.09.2017 по 29.02.2020, випискою по операціям за період з 01.09.2017 по 29.02.2020, яке охоплює спірний період з жовтня 2017 по березень 2019, та банківськими виписками з рахунку позивача (т.І, а.с. 49, 50-58).

9.          Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
9.1.          Матеріали справи свідчать про те, що оплату за поставлений природний газ по актам приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2017 по березень 2019 відповідач здійснював несвоєчасно, свої зобов`язання у строк, визначений договором №2170/1718-ТЕ-17 від 20.09.2017, не виконав, чим порушив умови п.6.1 договору, тому просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 122167,92 грн. за загальний період прострочки з 28.11.2017 по 25.10.2018, 3% річних в розмірі 94295,04 грн за загальний період прострочки з 28.11.2017 по 28.03.2019 та інфляційні втрати в розмірі 216034,96 грн за загальний період прострочки з 01.12.2017 по 28.02.2019.
9.2.          Враховуючи те, що позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення  пені у розмірі 48 867,32 грн., 137 932,93 грн. інфляційних втрат та 58231,80 грн. 3% річних у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, колегія суддів зазначає, що  межами перегляду справи судом апеляційної інстанції є саме зазначені вимоги.
9.3.          Відмова у стягненні пені у розмірі 48867,32 грн. обґрунтована судом з посиланням на часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення пені.
9.4.          Відмова у стягненні 137 932,93 грн. інфляційних втрат та 58231,80 грн. 3% річних зумовлена тим, що вказані суми нараховані позивачем на грошові кошти сплачені з призначенням платежу: "Постанова КМУ від 04.03.2002 №256 газ 2017 договір №2170/1718-ТЕ-17 від 20.09.2017" та "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання постанови КМУ №217 від 18.06.2014, в т.ч. ПДВ. Договір №2170/1718-ТЕ-17 від 20.09.2017". 
9.5.          Відповідно до банківських виписок позивача, доданих до позовної заяви, оплата за переданий природний газ здійснювалась відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів з призначенням платежу: "Постанова КМУ від 04.03.2002 №256 газ 2017 договір №2170/1718-ТЕ-17 від 20.09.2017" та "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання постанови КМУ №217 від 18.06.2014, в т.ч. ПДВ. Договір №2170/1718-ТЕ-17 від 20.09.2017". Загальна сума грошових коштів перерахованих позивачу за переданий природний газ складає 6613765,93 грн. (т.І, а.с. 66-250, т.ІІ, т.ІІІ).
9.6.          Відповідно до Порядку №217 перераховано кошти в загальній сумі 2057645,01 грн.
9.7.          Загальна сума грошових коштів, перерахованих позивачу відповідно до Порядку №256 у спірному періоді складає 4556120,92 грн.

10.          Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
10.1.          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
10.2.          Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення тощо визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі - Порядок №256, в редакції, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з п.4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною Казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Зокрема, п.5 Порядку №256 врегульовано, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.
Підприємства, установи та організації, що надають послуги з постачання електроенергії, транспортування, розподілу та постачання природного газу, послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, що підлягають перерахуванню, відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг і субсидій, і надсилають їх протягом місяця фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад та головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів.
Відповідно до п.6 Порядку №256 фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.
Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій узагальнюють реєстри, зазначені в абзаці четвертому пункту 6 цього Порядку, та надають їх Головним управлінням Казначейства.
Головні управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.
Казначейство згідно із узагальненими реєстрами, перераховує субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення за видами послуг.
Як встановлено п.7 Порядку №256 Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій в межах сум, отриманих від Казначейства за відповідним видом послуг, протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, об`єднаних територіальних громад відповідно до фактичних зобов`язань з пільг, субсидій і допомоги населенню відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.
Згідно з п.8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.
Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, балансоутримувачами відомчого житла, гуртожитків, управителями багатоквартирних будинків, об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельними кооперативами і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в т.ч. послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу.
Розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, теплопостачання з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства.
Пунктом 8-1 Порядку №256 визначено, що кошти на оплату пільг і субсидій за природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, теплопостачання, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.
Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок.
Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.
Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, оскільки механізм та строки перерахування таких коштів учасникам цих розрахунків установлюється та контролюється органами Державної казначейської служби, а суми субвенцій, не використані головним розпорядником коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року.
Зазначене вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із оплатою енергоресурсів використаних для населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме, витрат на придбання природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).
Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.
Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) також зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.
З урахуванням викладеного, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, виконання грошових зобов`язань за цим договором в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюється відповідними нормативно-правовими актами. 
Зазначене дає підстави для висновку, що розрахунок за постачання природного газу на підставі Порядку №256 є розрахунком за рахунок коштів субвенцій з Державного бюджету. При цьому, Порядком №256 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), ніж передбачений сторонами в договорі.
Згідно з ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
При цьому положення постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Отже, строки та порядок здійснення розрахунків за природний газ, визначаються саме нормами наведеної постанови.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), що, по суті, усуває відповідача від виконання зобов`язання в частині гарантованих державою та, як наслідок, унеможливлює застосування до нього наслідків неналежного виконання зобов`язання. 
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного суду від 05.03.2020 у справі №926/19/19, від 31.05.2019 у справі №924/296/18, від 10.07.2019 у справі №913/334/18, від 14.07.2020 у справі №923/1064/18, від 24.09.2019 у справі №927/894/18, від 29.09.2020 у справі №904/2732/18, від 24.10.2019 у справі №903/910/18, від 11.11.2019 у справі №903/911/18, а також у постанові від 18.01.2021 у справі №924/1115/19.
10.3.          Загальна сума грошових коштів, складає 
10.4.          З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставку природного газу, у зв`язку з чим вина відповідача у простроченні платежів у загальному розмірі 4556120,92 грн., що перераховані позивачу відповідно до Порядку №256 у спірному періоді за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно з ст.218 ГК України та ст.614 ЦК України позбавляє позивача можливості застосовувати до відповідача заходи відповідальності, передбачені п.8.2 договору.
10.5.          При цьому, маючи дебіторську заборгованість по субсидіях і пільгах, відповідач частково проводив розрахунки, передбачені п.8 Порядку №256.
10.6.          Для застосування встановлених ч.2 ст.625 ЦК України наслідків порушення грошових зобов`язань, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядком №256.
10.7.          Докази, які підтверджують, що перерахування коштів здійснено з порушенням строків, встановлених Порядком №256, з вини відповідача в матеріалах справи відсутні.
10.8.          Позивач на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, враховуючи дати виникнення зобов`язань по оплаті газу, дати і суми часткових проплат, за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальній сумі 6613765,93 грн нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 94295,04 грн за загальний період прострочення з 28.11.2017 по 28.03.2019 та втрати від інфляції в розмірі 216034,96 грн за загальний період прострочення з 01.12.2017 по 28.02.2019 (розрахунок долучено до матеріалів справи).
Тобто, позивач нарахував інфляційні втрати з посиланням на п.8.3 договору, в тому числі на суми оплат, здійснених споживачем відповідно до Порядку № 256, в загальному розмірі 310330,00 грн.

10.9.          Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, з урахуванням суми заборгованості, яка була оплачена відповідачем відповідно до Порядку №256, дат і сум часткових проплат та періоду нарахувань інфляційних втрат, заявлених позивачем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 36063,24 грн та інфляційні втрати в розмірі 78102,03 грн. 
10.10.          Іншій частині позовних вимог, а саме про стягнення 3% річних в розмірі 58231,80 грн та інфляційних втрат в розмірі 137932,93 грн. судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено з огляду на їх безпідставність.

10.11.          Здійснивши перерахунок пені, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок виконано вірно, в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.6 ст.232 ГК України, з врахуванням строків виконання зобов`язання по оплаті вартості природного газу, поставленого за договором, по кожному окремому акту приймання-передачі газу в спірному періоді.
10.12.          Також колегія суддів зазначає про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення пені з огляду на наступне (т.V, а.с. 1-3).
10.13.          На підтвердження незадовільного фінансового становища до матеріалів справи відповідачем приєднано копії фінансової звітності малого підприємства, оборотно-сальдові відомості за 1 півріччя 2020, з 01.01.2020 по 23.09.2020 та за 2020, бухгалтерську довідку на підтвердження збитковості підприємства (т.V, а.с.6-12, 66-69, 72, 73-76).
10.14.          Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, його незадовільні фінансові результати у спірний період, а також те, що сума основного боргу сплачена в повному обсязі, беручи до уваги, що окрім пені позивач нараховує 3% річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії населенню, суд першої інстанції обґрунтовано застосував ч.3 ст.551 ЦК України і ч.1 ст.233 ГК України та зменшив розмір нарахованої позивачем пені на 40% і стягнув з відповідача пеню в сумі 73300,60 грн. Також, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано враховано, що таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

11.          Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:
11.1.          Колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано своїх вимог в частині необхідності скасування рішення в частині 48 867,32 грн. пені, у задоволенні якої судом першої інстанції було відмовлено з посиланням на часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення пені, з огляду на те, що не спростовано існування обставин з якими положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України пов`язують можливість суду застосувати повноваження щодо зменшення пені.
11.2.          Твердження позивача про помилковість висновків суду першої інстанції про зміну строків здійснення розрахунку за договором на підставі постанови КМУ від 04.03.2002 №256 (невідповідність вимогам цієї норми) з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні спільні протокольні рішення на виконання постанови №256 за змістом яких би вбачалось, що сторони погодились на встановлення між ними іншого порядку розрахунку спростовуються наступним.
11.3.          З 01.01.2018 механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002  (далі по тексту - Порядок № 256).
Отже, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку № 256.
Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.
Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.
Тобто держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.
Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 у справі № 927/894/18.
Розрахунок між сторонами частково проводився в порядку, визначеному  постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, якою запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та субсидій населенню, тобто в іншому порядку, ніж той, що був передбачений сторонами у договорі.
Згідно з частиною 3  статті 6 Цивільного кодексу України  сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
При цьому положення норм постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Отже, строки та порядок здійснення розрахунків за природний газ, у тому числі за його транспортування, визначаються саме нормами наведеної постанови.
Саме такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 927/587/18.
11.4.          Наявна у матеріалах справи Довідка "Операції по підприємству ВУЖ КГ-1 КП" з 01.09.2019 по 29.02.2020 свідчить про те, що перерахування на підставі постанови КМУ №256 здійснювались починаючи з 27.02.2018 (т.І, а.с. 50-58).
З огляду на викладене, місцевий господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суми коштів, перерахованих відповідно до  Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002, а відтак позивач неправомірно здійснив нарахування 3% річних та втрат від інфляції на такі суми.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі №927/704/19.

12.          Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:
12.1.          Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем прав позивача на своєчасне отримання оплати поставленого природного газу.

13.          Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
13.1.           Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
13.2.           Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).
13.3.          Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 74 ГПК України). 
13.4.          Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
13.5.          Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).
13.6.          Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України).
13.7.          Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
13.8.          Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
13.9.          У ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
13.10.          Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
13.11.          Водночас, згідно з положеннями ч.1-3 ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
13.12.          Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
13.13.          Неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
13.14.          Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
13.15.          При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 викладено правову позицію, відповідно до якої: наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 у справі №923/142/19, від 09.10.2019 у справі №904/4083/18).

14.          Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:
14.1.          Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального прав, обґрунтоване - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
14.2.          Рішення Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі № 911/2099/20 підлягає залишенню без змін.
14.3.          Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі № 911/2099/20 задоволенню не підлягає.

15.          Розподіл судових витрат:
15.1.           Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі № 911/2099/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі №911/2099/20 залишити без змін.
3. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
4. Справу №911/2099/20 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено - 19.05.2021 р. 

Головуючий суддя                                                            М.Г. Чорногуз 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                А.О. Мальченко