ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3748/21 Справа № 184/794/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач- ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року, ухваленого суддею Малашиною Ю.Б. у місті Покров Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 29 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .
В обгрутнування позову зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 08.04.2014 року та отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду, на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н від 08.04.2014 року станом на 26.03.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 22169,20 грн., яка складається з наступного: - 11149,03 грн. – заборгованість за кредитом; - 8888,30 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; - 600,00 грн. – заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1031,87 грн. – штраф (процентна складова).
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року відмовлено задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального і матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
При цьому, скаржник зазначає, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзив на позов не надавав, жодним чином не спростував доводи позивача, будь-яких заяв та клопотань про застосування строків позовної давності не заявляв. Вказує на те, що наявний у справі розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, довідки про відсутність заборгованості суду не надано, тому суд, встановивши, що Банк надав відповідачеві кредит, а останній його не повернув, районний суд не мав жодних підстав відмовляти позивачу у задоволенні позову.
Позивач наголошує на тому, що підписання відповідачем заяви свідчить про його ознайомлення з відповідними документами та його згоду з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Скаржник вважає, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни. Зазначає, що суд безпідставно визнав безпідставними нарахування та списання відсотків за користування кредитними коштами, чим порушив норми матеріального права, вказує, що сторони погодили істотні умови договору, в тому числі і базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами, тому суд не мав жодних підстав визнавати безпідставним нарахування та списання відсотків по кредиту.
Вказує, що необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена у статті 169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно - правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_1  просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішенняОрджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги позивача, відзиву на неї відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.04.2014 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб подання письмової згоди відповідачем на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
Згідно анкети - заяви від 08.04.2014 р. відповідач письмово погодився з тим, що анкета – заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7,108). 
На підтвердження позовних вимог банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису відповідача (а.с. 8-32). 
Згідно довідки про видачу кредитних карт відповідач 04.11.2010 р. отримав кредитну карту № НОМЕР_1 , яка згодом декілька разів перевипускалась, зі строком дії останньої до 01/22 року (а.с 109).
Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено наступне: 04.11.2010 р. відбувся старт карткового рахунку по картці № НОМЕР_1 ; 08.04.2014 р. встановлено кредитний ліміт – 300,00 грн.; в наступному кредитний ліміт неодноразово збільшувався, а з 12.07.2016 р. він становив 15000 грн.; 10.01.2020 р. відбулось зниження кредитного ліміту до 0,00 грн. (а.с. 110-111).
Згідно виписки за договором б/н станом на 26.11.2020 р. простежується рух коштів, як шляхом поповнення картки, так і зняття відповідачем коштів з картки (а.с. 112). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.04.2014 р., укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 , станом на 26.03.2019 року заборгованість за кредитом становить – 11149,03 грн., заборгованість за процентами – 8888,30 грн., в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість – 863,87 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість – 8024,43 грн., нарахована комісія – 600 грн.,заборгованість по судовим штрафам – 1531,87 грн., разом – 22169,20 грн. (а.с.5-6).
З виписки за договором б/н станом на 26.11.2020 р. видно, що 19.05.2016 року відповідачем шляхом переказу з іншої картки через Приват24 поповнено рахунок на 500 грн., тим самим погашено минулу заборгованість, що підтверджується вказівкою банку у Виписці про те, що залишок після операції мав позитивне значення та становив 0,65 грн. (а.с. 116).
Після проведеного погашення існуючої заборгованості, відповідачем здійснювалось подальше використання кредитних коштів, внаслідок чого, станом на 26.08.2016 р. сальдо поточної заборгованості (кол.3 Розрахунку заборгованості, а.с.5-6) становило 14992,38 грн., отже ОСОБА_1 було вичерпано максимальний кредитний ліміт на суму 15000 грн., встановлений банком 12.07.2016 р. (а.с. 110-111), що свідчить про те, що відповідач не міг більше користуватися кредитними коштами.
В період з 22.08.2016 р. по 09.09.2018 р. відбувалось неодноразове погашення заборгованості на загальну суму 20224,8 грн., що підтверджено Випискою та Розрахунком заборгованості (колонка 15 «Сума погашення за наданим кредитом»). Кошти, що сплачувались на погашення заборгованості спрямовувались банком на погашення як процентів та пені, так і «тіла» кредиту, що підтверджено у судовому засіданні також і представником банку.
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі виходив з недоведеності обставин, що підтверджують заявлені Банком позовні вимоги.
Так, відмовляючи позивачу у стягненні процентів за користування кредитними коштами та інших складових кредитного договору, як пеня, комісія, штрафи, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів, штрафних санкцій, комісій за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині є незаконними. 
Відмовляючи позивачу у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, виходив з відсутності у ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту та недоведеності позовних вимог банку у цій частині.
Колегія суддів, перевіривши доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Здійснюючи оцінку обставин (фактів), якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи, та поданими доказами, суд звертає увагу на наступне.
Так, з анкети – заяви від 08.04.2014 р., яка особисто заповнена відповідачем, вбачається, що в ній не зазначено вид картки, кредитний ліміт, процентну ставку, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строк дії кредитного договору.
Надані позивачем на підтвердження позовних вимог витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містять підпису відповідача та не визнаються останнім. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що наголошено відповідачем, підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/1 та у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року справа №578/132/16ц.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони.
Судом було встановлено, що відповідач, користуючись наданими йому Банком кредитними коштами здійснював і погашення заборгованості.
Так, з 12.07.2016 року кредитний ліміт наданий Банком був збільшений до 15000 грн., станом на 26.08.2016 р. сальдо поточної заборгованості (кол.3 Розрахунку заборгованості, а.с.5-6) становило 14992,38 грн., що свідчить про те, що ОСОБА_1 було вичерпано максимальний кредитний ліміт.
Також, суд встановив, що в період часу з 22.08.2016 р. по 09.09.2018 р. відбувалось неодноразове погашення заборгованості на загальну суму 20224,8 грн., переплата, виходячи з погашеної відповідачем суми заборгованості 20224,8 грн. за мінусом 14992,38 грн. витрачених по останньому, збільшеному кредитному ліміту, кредитних зобов`язань становить 5232,42 грн., що підтверджено Випискою та Розрахунком заборгованості (колонка 15 «Сума погашення за наданим кредитом»). Кошти, що сплачувались на погашення заборгованості спрямовувались банком на погашення як процентів та пені, так і «тіла» кредиту, що підтверджено у судовому засіданні також і представником банку.
Таким чином, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, як щодо заборгованості по тілу кредиту, так і заборгованості по складовим кредитного договору, оскільки отримані відповідачем кредитні кошти в сумі 14992,38 грн. повернуті Банку з переплатою на 5232,42 грн., а вимоги щодо стягнення процентів та інших складових не були узгоджені сторонами під час підписання позичальником анкети – заяви від 08.04.2014 р., так як в анкеті-заяві відсутні відомості про сплату процентів, штрафних санкцій, комісій за невиконання договору.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись ст.ст.374,375,381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: