КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/17975/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6829/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
15 червня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Басараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у складі судді Катющенко В.П.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,- 

В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення заявленого по справі позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .
 
Заяву обґрунтовано тим, 01 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року розірвано. За час шлюбу подружжям було набуте спільне майно, а саме: 15.10.2019 року квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 1 566 679 грн; 06.06.2016 року Самохідно-моторне судно «Прогрес-4» НОМЕР_2, 1976 р.в., з підвісним двигуном «Yamaha 70», № НОМЕР_1 , 70 к.с., середньою ринковою вартістю 9000 доларів США, що є еквівалентним 254 385 грн 70 коп.
 
Вказано, що відповідач став погрожувати позивачу, що він відчужить нерухоме майно будь-яким шляхом, а саме шляхом внесення до статутного капіталу юридичної особи або дарування, у зв`язку з чим у позивача існують реальні побоювання щодо несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, закласти, подарувати його, включити до статутного капіталу, тощо. 
 
Вважає, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами та необхідність його застосування випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову. 
 
Обставини, визначені у п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні, заявниця має зареєстроване місце проживання в м. Києві та має майно, яке є предметом судового спору в поданому позові, а визначені п. 2 ч. 3, умови до заявника не застосовуються, оскільки позивач не будучи титульним власником квартири не може вчинити будь-яких дій щодо її відчуження і тим самим, завдання збитків відповідачу неможливе.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Басараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою,  просить скасувати та ухвали нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Не погоджується з висновками суду, що матеріали справи не місять інформації про намагання відповідача відчужити майно, оскільки забезпечення позову і спрямовується насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Вказано, що обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 узгоджується і є співмірним з заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149-150 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку (а.с. 64), а тому  згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Вислухавши пояснення адвоката Хоменка І.М. в інтересах ОСОБА_2 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача, районний суд виходив з її недоведеності та відсутності наведених та обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про поділ майна подружжя. 
 
Колегія суддів уважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.
 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
 
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
 
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
 
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до  кожного конкретного випадку.
 
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між  конкретним  заходом  до  забезпечення позову і предметом позовної вимоги,  зокрема,  чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
 
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
 
Так, з матеріалів справи убачається, що позивач звернувся у суд з позовом, в якому просить визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину самохідно-моторного судна «Прогрес-4» № № НОМЕР_2 , 1976 р.в., з підвісним двигуном «Yamaha 70», №  № НОМЕР_1 , 70 к.с.
 
У заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .
 
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
 
Разом з тим, враховуючи обставини справи та зміст заявлених вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири, а також перебування відповідача на державній службі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.       
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Басараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено  24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:   

Судді: