ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 383/762/20
провадження № 22-ц/4809/325/21 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
           
головуючого судді (суддя-доповідач) Дуковського О.Л. 
суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря Демешко Л.В. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі – ОСОБА_2 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2020 року, у складі головуючого судді Бондаренка В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди ,- 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
В обгрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що придбала у власність козу породи «Ламанча» за кошти в сумі 5500,00 грн. 
10 вересня 2019 року собака породи «Німецька вівчарка», яка належить відповідачу, загризла козу, під час того як вона була припнута на пасовищі біля річки. 
Вказувала, що по даному факту звернулася до Бобринецького відділу поліції Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою від 17.10.2019 і на яку отримала відповідь про те, що факти, викладені в заяві знайшли своє підтвердження, а між нею та відповідачем виникли цивільно-правові відносини.
Вважає, що відповідач не слідкував за своєю собакою, у зв`язку з чим та загризла її козу, а тому їй цим було завдана матеріальної шкоди, яку оцінює в розмірі 9000,00 грн., з яких: 5500,00 грн. – вартість кози, 1400,00 грн. – матеріальні витрати понесені у зв`язку із доглядом та утриманням кози.
Також, внаслідок нападу собаки на козу, їй була заподіяна моральна шкода, яку оцінює у 20000,00 грн.
Зазначає, що моральна шкода полягає у значних душевних стражданнях, які похитнули її психологічне та неврологічне здоров`я, від побаченого та пережитого зазнала страждань, оскільки за цей час прив`язалась та полюбила тварину, понівечене тіло тварини мусила притягнути з пасовища до хати, ще декілька днів зберігати його, так як сподівалася на захист працівників поліції та боялася знищити тіло як речовий доказ у справі. 
Крім того, перебувала у постійному стресі, що виник внаслідок цієї події, перенесла значні психологічні переживання в спробі вирішення конфліктної ситуації та байдуже ставлення відповідача до вчиненого, який продовжував випускати свою собаку без догляду на вулицю. 
Зазначене призвело до погіршення її стану здоров`я, в зв`язку з чим неодноразово зверталася до лікувального закладу, зокрема 16.09.2019, 01.10.2019 та 05.12.2019 до лікаря невропатолога, де отримувала лікування та призначення.
Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 9000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 9000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 9000,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
       Вказує, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи та вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Посилається на недоведеність факту спричинення його собакою шкоди позивачці,через відсутність контролю з його боку.
Крім того зазначив, що суд першої інстанції позбавив його можливості надати до суду докази відсутності своєї вини у заподіянні шкоди і розглянув справу за його відсутності не з`ясувавши поважності його неявки.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.
Розгляд справи призначено з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції послався на те, що позивачем доведено факт спричинення собакою відповідача шкоди позивачу, через відсутність належного контролю з боку відповідача, який зобов`язаний здійснювати такий контроль, а тому є наявним у позивача право на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної твариною, яка утримується відповідачем.
Щодо моральної шкоди суд першої інстанції послався про наявність у позивача на протязі тривалого періоду часу моральних переживань у зв`язку із втратою кітної кози внаслідок нападу собаки.
Суд вважав доведеним, що у позивача погіршився стан здоров`я через душевні страждання та постійний стресс, а втрата кози спричинила необхідність прикладати позивачу додаткових зусиль для нормалізації звичного способу життя.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що   ОСОБА_1 звернулась до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою від 10.09.2019 по факту виникнення конфлікту між нею та ОСОБА_2 , собака якого загризла належну їй козу білої масті породи «Ламанча».
Вказана заява була зареєстрована до журналу єдиного обліку Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №2993 від 10.09.2019.
Також було роз`яснено, що в даному випадку склалися цивільно-правові відносини та компетенція розгляду справ яких відноситься до органів суду та роз`яснено право на оскарження рішення (а.с.11).
За результатами перевірки заяви  ОСОБА_1  Бобринецьким ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області проведено перевірку та складено довідку про те, що факти, викладені у заяві  ОСОБА_1  підтвердилися (а.с.12).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою (а.с.13,39).
Судом першої інстанції були допитані свідки, які підтвердили наявність у позивачки кози та факт нападу на козу собакою.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до положень ч. ч. 5, 6, 8 статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.
Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Судом першої інстанції було належним чином встановлено, що дії відповідача були неправомірними, між ними із завданою шкоду є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а власник джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини відповідає за завдану шкоду відповідно до норм ЦК України. 
Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог статті 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідач не спростував відсутність вини у завданні шкоди, а позивачем доведено факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).         
Необгрунтованими є посилання відповідача, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, не з`ясувавши поважності його неявки, оскільки в матеріалах справи міститься розписка про належне його повідомлення про дату ,час та місце розгляду справи (а.с. 45), а доказів щодо поважності своєї неявки у судове засідання не надав і про відкладення розгляду справи не просив. 
Суд першої інстанції визнав, що розмір заявленої моральної шкоди є завищеним, і з урахуванням вимог справедливості вважав за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо моральної шкоди частково, а саме стягнути у відшкодування моральної шкоди - 9000,00 грн..
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом є справедливим та достатнім, для компенсації понесених позивачем страждань.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,- 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

19.04.2021 – складено постанову. 

Головуючий                                                                                    О.Л. Дуковський

Судді                                                                                            Л.М. Дьомич 
                                                                                                       
О.А. Письменний