Постанова
Іменем України
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 565/2353/18-ц
 
провадження № 61-9182св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого – Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним рішення 
та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовну заяву мотивовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 24 березня 
2016 року № 61 його було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. 
ОСОБА_1 зазначав, що листом від 02 жовтня 2018 року відповідач повідомляв про те, що його було знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до витягу із протоколу № 4 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08 квітня 2016 року, що був доданий 
до зазначеного листа, комісія на підставі пункту 3 статті 40 ЖК УРСР, вимог Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року № 278, наказу командувача Національної гвардії України від 26 лютого 2016 року № 23 о/с, наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24 березня 
2016 року № 61 с/ч, та поданого рапорту вирішила зняти старшого прапорщика ОСОБА_1 з квартирного обліку частини у зв`язку із його звільненням з 08 квітня 2016 року.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд: скасувати рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, сформоване у протоколі від 08 квітня 2016 року № 4 про зняття з квартирного обліку частини старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (житлово-побутову комісію військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) поновити 
на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 із включенням до позачергової черги з 26 лютого 
2016 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 січня 
2019 року у складі судді Зейкана І. Ю. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України сформоване у протоколі від 08 квітня 2016 року № 4 про зняття з квартирного обліку частини старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 із включенням до загальної черги з 08 квітня 2016 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач прийнявши рішення про зняття позивача, який був звільнений з військової служби 
у запас у зв`язку із сімейними обставинами, з квартирного обліку порушив вимоги частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки законодавець не ставить 
у залежність залишення перебування військовослужбовців на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підстави звільнення 
у запас (через сімейні обставини чи інше).
Разом із тим у відповідності до пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років 
і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, 
і на отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку. Вислуга позивача становила 37 років 06 місяців 05 днів, постійним чи службовим житлом він не забезпечений.
При цьому суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог щодо включення позивача до позачергової черги, оскільки відсутні належні та допустимі докази про порушення прав позивача 
зі сторони відповідача у цій частині позовних вимог. Позивача було взято 
на квартирний облік із постановкою у загальну чергу. Матеріали справи 
не містять належних доказів звернення позивача до відповідача з вимогами включення його до позачергової черги, або відмови відповідача включити його до такої черги.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області 
від 14 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким 
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «ґ» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто не за підставами, що зазначені у абзаці першому пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі – Інструкції), а тому відсутні законні підстави для залишення позивача 
на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення 
з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Не повно та не всебічно з`ясовано всі обставини справи та, як вважав заявник, помилково застосовано для її вирішення норми пункту 9 
статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які не підлягають застосуванню.
ОСОБА_1 вважає, що суд апеляційної інстанції помилково виходив із того, що рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України сформованим у протоколі від 08 квітня 
2016 року № 4 його було знято з квартирного обліку частини у зв`язку із його звільненням у запас через сімейні обставини, оскільки у відповідності 
до зазначеного протоколу його було знято із квартирного обліку частини через подання ним відповідного рапорту. 
Виключення ОСОБА_1 з такого обліку призвело, на його думку, 
до позбавлення можливості реалізувати передбачене статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів 
їх сімей» право на зебезпечення житлом.
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 565/2353/18-ц 
із Кузнецовського міського суду Рівненської області.
У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2021 року справу № 565/2353/18-ц призначено до розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на касаційну скаргу у якому зазначено, 
що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 проходив службу з 22 липня 1992 року на посаді начальника варти (заступника командира 2-го взводу) 2-ї спеціальної комендатури військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
24 березня 2016 року ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку із звільненням відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 26 лютого 2016 року № 23 о/с у запас (через сімейні обставини), з правом носіння військової форми одягу (а. с. 6).
Відповідно до витягу з протоколу № 7 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30 липня 1997 року згідно із Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та поданих документів прапорщика ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи: дружина – ОСОБА_2 , дочка – ОСОБА_3 взято на квартирний облік частини із постановкою в загальну чергу (а. с. 8).
Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України сформованим у протоколі від 08 квітня 2016 року № 4 знято 
з квартирного обліку частини старшого прапорщика запасу ОСОБА_1 
у зв`язку із звільненням у запас через сімейні обставини (а. с. 9).
 
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, 
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції 
не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною другою статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України» передбачено, що військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт перший частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років 
і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право 
на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Згідно частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, 
що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання 
на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині 
до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування – у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, 
та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічне регулювання міститься у пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 
2006 року № 1081, та пункті 3.21 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам 
їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року № 278).
Пунктами 2, 3 частини другої статті 40 ЖК УРСР передбачено правила про те, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту. Припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що підстава звільнення військовослужбовця у запас не може бути застосована для зняття особи з обліку потребуючих поліпшення житлових умов.
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у: запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування 
в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби та у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі 
й у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням 
з військового обліку.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається 
як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується 
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів 
у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, 
так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) 
(стаття 89 ЦПК України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо скасування рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо зняття з квартирного обліку позивача та зобов`язання відповідача поновити останнього на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, дійшов обґрунтовано висновку про те, що відповідач прийнявши рішення про зняття позивача, який був звільнений з військової служби 
у запас, з квартирного обліку порушив вимоги частини дев`ятої 
статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців 
та членів їх сімей», оскільки законодавець не ставить у залежність залишення перебування військовослужбовців на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підстави звільнення у запас (через сімейні обставини чи інші).
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону. При цьому зазначені висновки суду першої інстанції узгоджуються з чинними наведеними положеннями Закону про те, що при звільненні з військової служби у запас військовослужбовців, які мають вислугу років не менше 20 років, вони залишаються на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним 
і обґрунтованим.
Установивши, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасувати.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 січня 
2019 року залишити в силі.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору 
за розгляд касаційної скарги у розмірі 2 819 (дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн 20 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович