ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2021 р.           Справа№ 910/17662/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Демидової А.М. 

при секретарі  судового засідання Островерхій В.Л. 
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 17.05.2021 
розглянувши у відкритому    судовому засіданні    апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 
у справі № 910/17662/19 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом   Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство «К.Енерго»
про   стягнення 1 062 884,55 грн.
                                                         
ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс» (далі - відповідач) про стягнення 987  320,71 грн заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді, 242  444,64 грн інфляційних втрат, 78  801,39 грн 3 % річних та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору №821020 купівлі-продажу теплової енергії від 30.11.2012, укладеного відповідачем з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з січня 2013 по квітень 2018 утворилась заборгованість на суму 987  320,71 грн, яка передана ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» позивачу на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 від 11.10.2018.                    31.01.2020 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою останній просив суд стягнути з відповідача  заборгованість за Договором купівлі-продажу теплової енергії № 821020 від 30.11.2012 у загальному розмірі 1 062 884,55 грн, з яких: 987 320,71 грн - основний борг, 48 378,71 грн - інфляційні втрати та 27 185,13 грн - 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі №910/17662/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 №910/17662/19, у позові відмовлено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №910/17662/19 касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 та постанову Північного апеляційного Господарського суду від 26.05.2020 у справі №910/17662/19 скасовано, справу №910/17662/19 передано  на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.           Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19, за результатами нового розгляду, позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 987 320,71 грн, інфляційні втрати у розмірі 48 378,71 грн, 3% річних у розмірі 27 185,13 грн, судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 15 943,27 грн, за подачу апеляційної скарги у розмірі 23 914,90 грн та за подачу  касаційної скарги у розмірі 31 886,54 грн.             Ухвалюючи рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність документального підтвердження заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за споживання теплової енергії у гарячій воді за період з січня 2013 року по квітень 2018 року. Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження наявності заборгованості матеріали даної справи містять довідку про стан розрахунків за спожиту теплоенергію, з якої вбачається, що відповідачем здійснювались часткові оплати за теплову енергію, поставлену на підставі Договору №821020 купівлі-продажу теплової енергії від 30.11.2012; облікові картки за період з січня 2013 року по квітень 2018 року, які є паперовим відображенням баз даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал»; Акт №23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли баз даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал». Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів відключення відповідача від теплопостачання житлового будинку за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14.                Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 по справі №910/17662/19 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.  
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Як вказує апелянт, корінці нарядів на включення та відключення об`єкту за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14 не є підтвердженням обсягу та постачання теплової енергії взагалі, тому що фіксують факт включення та відключення опалення і не відповідають періоду, який вказаний судом, зокрема відсутні корінці нарядів за 2018 рік. В облікових картках з травня 2015 року по червень 2016 року проведено розрахунок за постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 03.03.2015 №613, яка визнана нечинною з моменту прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15. 
Як вказує апелянт, позивачем не доведено наявності доказів, які були передані АТ «К.Енерго», на підтвердження наявності заборгованості заявленої до стягнення з відповідача, оскільки позивачем не надано пояснення, яким чином його власні роздруківки табуляграм мають відновлення до бази УНІВАН-ТЕРМАЛ-Київ Debet. Також є недоведеною передача баз даних, оскільки Акт №23 всупереч ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить ані прізвища, ані посади особи, яка передавала базу даних, крім того, в порушення вимог ст. 80 ГПК України, позивач не надав його оригінал. В облікових картках позивача не наведено зміст господарської операції, яка передбачена у абзацах 2, 3 підпункту 4.1 пункту 4 Договору та п. 23 «Правил користування тепловою енергією». Додаток до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 свідчить про передачу права вимоги на суму 1  731  423,34 грн без зазначення періоду заборгованості та жодних довідок, відомостей про зняття показників з приладів обліку (звітів), відомостей з нарахуваннями розрахунковим способом чи облікових карток. 
Апелянт також зазначає, що судом досліджені докази, надані позивачем, а не АТ «К.Енерго». Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у справах, на які посилається суд першої інстанції, як судову практику у подібних правовідносинах, відбувалось нарахування за теплову енергію за інший період, за іншим тарифом, який встановлено постановою НКРЕКП від 23.04.2014 №465 (справи №910/6652/17, №910/6654/17), а у спірних правовідносинах застосовано тариф за постановою НКРЕКП від 03.03.2015 №613, яка визнана нечинною у судовому порядку, про що також зазначено у постанові суду касаційної інстанції у справі №910/30728/15. Крім того, у справах №910/6652/17 та №910/6654/17 відповідач не ставив під сумнів табуляграми позивача, а у справі №910/30728/15 саме суд погодився з табуляграмами позивача та застосованим тарифом.
Отже, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України, не з`ясував, які документи передані позивачу на підтвердження заборгованості по Договору про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 та Додатку №1 до цього Договору, та підставу, з якої позивач виготовив на власний розсуд такі документи замість АТ «К.Енерго».               
   Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-сервіс» у справі №910/17662/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс»  про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.04.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19. Учасникам надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 02.04.2021. 
Від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким останній просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19.      
В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що на підтвердження заборгованості відповідача по Договору купівлі-продажу теплової енергії № 821020 від 30.11.2012 надані наступні докази: Договір №821020 від 30.11.2012, корінці нарядів на включення та відключення об`єкту тепло споживання за спірний період складені ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», інформацію про порядок нарахування та розрахунок за спожиту теплову енергію за Договором №821020, облікові картки помісячно, які є паперовим відображенням програмного комплексу - інформаційна система «УНІВАН-ТЕРМАЛ-Київ Debet, яка була передана ПАТ «Київенерго» до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на виконання умов Договору цесії відповідно до акту приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли баз даних білінгових систем ПК «БІТЕК» та «УНІВАН-ТЕРМАЛ». 
ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передало позивачу програмний комплекс (базу даних «Уніван-Термал»), до якого здійснювалось ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» внесення даних до даного програмного комплексу щодо нарахування спожитої відповідачем теплової енергії. Таким чином, нарахування та внесення до бази даних відомостей було здійснено на підтвердження позовних вимог відповідно до внесених відомостей до цієї бази, а довідка є паперовим відображенням електронної бази даних. 
Позивач зазначає, що обсяги спожитої відповідачем теплової енергії визначались відповідно до п. 4.1 Договору №821020 та згідно Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.   
Також позивач зазначає, що ним було сформовано та надано суду інформацію з електронної бази даних у паперовому вигляді, що містять відомості про вартість та обсяг теплової енергії, а саме: облікові картки по особовому рахунку Споживача - ТОВ «Київводоканал-Сервіс», довідку про стан рахунків за спожиту теплову енергію, інформацію про порядок нарахування та розрахунок за теплову енергію за Договором №821020, реєстр оплат. 
Стосовно нарахувань, то, як вказує позивач, нарахування здійснювались ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», в свою чергу, відповідач протягом спірного періоду заперечень щодо нарахувань, здійснених ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на адресу останнього не направляв, розмір здійснених розрахунків не оспорював та здійснював часткові оплати на підставі виставлених ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» рахунків, що свідчить про погодження відповідача із нарахуваннями. 
Крім того, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/17660/19 та вказує на те, що справи №910/17660/19 та №910/17662/19 є побідними. Також позивач посилається на постанови Північного апеляційного господарського суду у справах №910/17658/19, №910/17663/19 та №910/17662/19. 
20.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи, а саме копій постанов Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 №910/17663/19, від 30.03.2021 №910/17658/19.
Враховуючи те, що клопотання подане позивачем з порушенням строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021, клопотання залишено без розгляду судом апеляційної інстанції на підставі ч.2 ст.118, ч.2 ст.207 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
20.04.2021 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 27.04.2021. 
26.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача, які подані з порушенням строку встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021, а тому письмові пояснення залишено без розгляду судом апеляційної інстанції на підставі ч.2 ст.118, ч.2 ст.207 ГПК України.
Водночас судом апеляційної інстанції надано право представникам сторін озвучити у судовому засіданні письмові пояснення та клопотання залишені без розгляду судом апеляційної інстанції. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 розгляд справи відкладено на 17.05.2021 об 11 год. 20 хв. 
Третя особа своїх представників у судове засідання 17.05.2021 не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 120 ГПК України. 
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
   Представник позивача у судовому засіданні 17.05.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19 залишити без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2021 підтримав доводи та вимоги, наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а рішення Господарського міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
30.11.2012 між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (далі - Споживач) було укладено Договір № 821020 купівлі-продажу теплової енергії (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується протягом строку дії цього Договору забезпечити безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами, визначеними у Додатку № 1 до Договору, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов договору (п. 1.1 Договору) (т.1, а.с. 18-23). 
Згідно п. 4.1 Договору облік обсягу спожитої теплової енергії і парламентів теплоносія ведеться у точці купівлі-продажу, або, за домовленістю сторін, в іншому місці. Обсяги купівлі-продажу теплової енергії визначаються на підставі приладу комерційного обліку споживання теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. За умовами відсутності приладів комерційного обліку, обсяг купівлі-продажу теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного в Договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах Постачальника, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. У разі організації вузла обліку не на межі балансової належності теплових мереж, обсяги спожитої теплової енергії визначаються з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі балансової належності до місця установки приладу комерційного обліку споживання теплової енергії. 
Споживач, сплачує вартість спожитої теплової енергії Постачальнику на підставі актів приймання-передачі теплової енергії за тарифами (грн./1ГКал) встановленими центральними органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (розділ 5 Договору). 
Окрім того, за умовами Договору, Постачальник зобов`язаний щомісячно оформляти для Споживача: акт приймання-передавання теплової енергії з урахуванням якісних показників та зменшення вартості теплової енергії; кількість фактично  спожитої теплової енергії, визначену в ГКал (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком Споживача відповідно до акта приймання-передавання теплової енергії за розрахунковий період (місяць); рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії, отриманої за розрахунковий період (місяць); акт звіряння розрахунків період (місяць); податкові накладні (платники податку) (п. 3.2.11 Договору). 
11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - Новий кредитор) укладено Договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір цесії), за умовами якого Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 497  554  936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього Договору та коригувань платежів (т.1, а.с. 211-213). 
Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг) право вимоги яких відступається за цим Договором, зазначається у Додатку №1 до цього Договору. Всі права вимоги переходять від Кредитора до Нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 до цього Договору (п. 1.2 Договору цесії). 
Згідно п. 1.3 Договору цесії з укладенням цього Договору Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення договору цесії та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення договору цесії у зв`язку з неналежним виконанням Споживачем (Споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та Споживачами, які зазначені в Додатку № 1 до цього Договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.
В п. 2.1 Договору цесії зазначено, що в рахунок оплати за відступлене право вимоги за договором цесії на суму 497 554 936,91 грн, Новий кредитор прийняв 497 554 936,91 грн боргових зобов`язань Кредитора перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 р. зі справи № 910/7807/18.
Згідно з п. 3.1.1 Договору цесії сторони Договору підтверджують, що на дату підписання Додатку № 1 до цього Договору за актами прийому-передачі Кредитор передав Новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яку первинну документацію, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором цесії (п. 5.1 Договору цесії).
Згідно з Додатком № 1 до Договору цесії Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс»  за заборгованістю у розмірі 987 320,71 грн. (т.1, а.с. 82). 
Листом від 08.04.2019 №1/5-821020 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та просив сплати наявний борг у сумі 987 320,71 грн. (т.1, а.с. 83). 
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, 987 320,71 грн основного боргу, 48 378,71 грн  інфляційних втрат та 27 185,13 грн 3% річних, за період з січня 2013 по квітень 2018.                   Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України  (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч. 2  ст. 11 ЦК України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно ч. 6 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. 
Так, п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, (далі - Правил) визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження суми заборгованості позивачем до суду надано: довідки за спожиту від  ПАТ «Київенерго»  теплоенергію до 01.05.2018 за період з січня 2013 по вересень 2018 та за період з жовтня 2018 по вересень 2019, копії облікових карток, помісячно за період з травня 2015 року по квітень 2018 року, копії корінців нарядів для проведення відключення №7 від 11.07.2017 та для проведення включення №9 від 25.09.2017, копії корінців нарядів для проведення відключення №562 від 04.04.2018 та для проведення включення №559 від 25.10.2018, для проведення відключення №599 від 01.04.2017  та для проведення включення №549 від 12.06.2016, для проведення відключення №1656 від 04.04.2016  та для проведення включення №1222 від 10.10.2015, для проведення відключення №1337 К/15 від 08.04.2015  та для проведення підключення №1263 від 24.10.2014, для проведення відключення №894/К-14 від 07.04.2014  та для проведення підключення №1202/П-13 від 01.10.2013.
При цьому, матеріали даної справи не містять жодних доказів згідно ст.73 ГПК України на підтвердження заборгованості відповідача перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за поставлену теплоенергію з січня 2013 по квітень 2015, тоді як згідно ст.ст.13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечувала щодо відсутності в матеріалах даної справи будь-яких доказів на підтвердження заборгованості відповідача за поставлену ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» теплоенергію за період з січня 2013 по квітень 2015. 
За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за поставлену ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» теплоенергію за період з січня 2013 по квітень 2015, оскільки вказані вимоги є документально не обґрунтованими.
Надані позивачем до позовної заяви копії корінців наряду, а саме: копії корінців нарядів для проведення відключення №7 від 11.07.2017 та для проведення включення №9 від 25.09.2017, копії корінців нарядів для проведення відключення №562 від 04.04.2018 та для проведення включення №559 від 25.10.2018, для проведення відключення №599 від 01.04.2017  та для проведення включення №549 від 12.06.2016, для проведення відключення №1656 від 04.04.2016  та для проведення включення №1222 від 10.10.2015, для проведення відключення №1337 К/15 від 08.04.2015  та для проведення підключення №1263 від 24.10.2014, для проведення відключення №894/К-14 від 07.04.2014  та для проведення підключення №1202/П-13 від 01.10.2013 (т.1, а.с. 69-80) свідчать про включення та відключення житлового будинку (ЖБК - Ювілейний-3) ТОВ «ВОДОКАНАЛ-СЕРВІС», проспект Корольова академіка, 14 на початку та відповідно на кінець опалюваного сезону для постачання теплової енергії. При цьому, вказані корінці не містять відомостей щодо обсягів та вартості теплової енергії, а тому не можуть слугувати належними та допустимими доказами згідно ст.ст.76,77 ГПК України на підтвердження наявності заборгованості відповідача за Договором, заявленої до стягнення позивачем. 
Твердження суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів відключення від теплопостачання житлового будинку за адресою: м. Київ, проспект Корольова академіка, 14 в обґрунтування задоволення позовних вимог є неправильними, оскільки в матеріалах даної справи відсутні  належні та допустимі докази згідно ст.ст.76,77 ГПК України щодо обсягів та вартості теплової енергії поставленої ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» у період з січня 2013 по квітень 2018 на підтвердження наявності заборгованості відповідача за Договором, заявленої до стягнення позивачем.    
Згідно Додатку №1 від 30.11.2012 до Договору на початку опалювального сезону в січні 2013 у житловому будинку по пр.-т Корольова, 14 встановлено прилад обліку теплової енергії на ЦО та ГВП. (т.1, а.с. 24-26). У подальшому прилад обліку на ГВП вийшов з ладу, вказані обставини сторонами не спростовано. У судовому засіданні представник позивача підтвердила зазначене. 
Згідно п. 23 Правил у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Згідно п. 4.1 Договору облік обсягу спожитої теплової енергії і парламентів теплоносія ведеться у точці купівлі-продажу, або, за домовленістю сторін, в іншому місці. Обсяги купівлі-продажу теплової енергії визначаються на підставі приладу комерційного обліку споживання теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. За умовами відсутності приладів комерційного обліку, обсяг купівлі-продажу теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного в Договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах Постачальника, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. У разі організації вузла обліку не на межі балансової належності теплових мереж, обсяги спожитої теплової енергії визначаються з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі балансової належності до місця установки приладу комерційного обліку споживання теплової енергії.
В матеріалах справи відсутні докази згідно ст.73 ГПК України на підтвердження обсягу купівлі-продажу теплової енергії згідно п. 4.1 Договору розрахованого відповідно до теплового навантаження, визначеного в Договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах Постачальника, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді, оскільки лічильник відповідача вийшов з ладу, відносно чого не заперечує позивач. 
           Всупереч договірних умов визначених в розділі 5 Договору, позивачем не надано суду акти приймання-передачі теплової енергії за тарифами (грн./1ГКал) встановленими центральними органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг за період з січня 2013 по квітень 2018, тоді як згідно ст.ст.13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Всупереч договірних умов визначених в п. 3.2.11 Договору позивачем не надано суду докази на підтвердження приймання- передавання теплової енергії за період з січня 2013 року по квітень 2018 року, а саме: акти приймання-передавання теплової енергії з урахуванням якісних показників та зменшення вартості теплової енергії за період з січня 2013 року по квітень 2018 року; не доведено кількість фактично  спожитої теплової енергії, визначеної в ГКал та її вартість за кожним особовим рахунком Споживача відповідно до актів приймання-передавання теплової енергії за розрахунковий період (місяць) з січня 2013 року по квітень 2018 року; рахунки-фактури, які повинні включати загальну вартість теплової енергії, отриманої за розрахунковий період (місяць) з січня 2013 року по квітень 2018 року; акти звіряння розрахунків період (місяць) з січня 2013 року по квітень 2018 року; податкові накладні з січня 2013 року по квітень 2018 рок, тоді як згідно ст.ст.13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
        Наданий позивачем до позовної заяви акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2019 не є належним та допустимим доказом згідно ст.ст.76,77 ГПК України, оскільки всупереч ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить підпису представника відповідача.
          Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
          Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.           Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. 
          Верховний Суд у своїй постанові від 27.02.2019 у справі №922/1163/18 дійшов наступних правових висновків, згідно положення ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.          Тобто первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції   певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг. 
        При цьому, Верховний Суд зазначає, що належне документальне оформлення вчинення господарської операції є складовою фінансової дисципліни, яка має підтримуватись учасниками будь-яких  правовідносин, враховуючи вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.     
          Надані позивачем до позовної заяви довідки за спожиту від  ПАТ «Київенерго»  теплоенергію до 01.05.2018 за період з січня 2013 по вересень 2018 та за період з жовтня 2018 по вересень 2019 на підтвердження заборгованості відповідача за теплову енергію не свідчать про наявність у відповідача заборгованості заявленої позивачем до стягнення, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів згідно ст.ст.76,77 ГПК України поставки ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»  відповідачу теплової енергії  за період з січня 2013 по квітень 2018.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що позивачем не надано суду докази передачі йому від ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»  за Договором цесії первинної документації, що підтверджує заборгованість відповідача за Договором за період з січня 2013 по квітень 2018, тоді як згідно з п. 3.1.1 Договору цесії сторони Договору підтверджують, що на дату підписання Додатку № 1 до цього Договору за актами прийому-передачі Кредитор передав Новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яку первинну документацію, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).
Тоді як, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.  
У Додатку №1 до Договору цесії міститься лише найменування споживача (боржника), адміністративний район, код ЄДРПОУ та розмір заборгованості в цілому, без зазначення періоду та підстав виникнення такої заборгованості. 
Як зазначає позивач, згідно Акта №23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал», затвердженого 11.10.1018 підписами генерального директора ПАТ «Київенерго» О.В.Фоменко та Т.в.о. директора позивача В.Є. Бінд, печатками цих юридичних осіб, позивачу передано фізичні носії/пристрої зберігання інформації (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «УНІВАН-ТЕРМАЛ» станом на 01.10.2018 - 1 файл та (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «БІТеК» станом на 01.10.2018 - 1 файл (т. 2, а.с. 199), однак позивачем не надано суду вказані у даному акті електронні докази всупереч ст.ст.13,74 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
         Відповідно до ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
Водночас надані позивачем до позовної заяви у даній справі облікові картки (табуляграми) помісячно за період з травня 2015 по квітень 2018 (т.1 а.с. 35-68), роздруковані за твердженням позивача з переданих йому ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» носіїв/пристроїв зберігання інформації (зовнішніх жорстких дисків, USB) резервних копій баз даних ПК «УНІВАН-ТЕРМАЛ» станом на 01.10.2018 - 1 файл та ПК «БІТеК» станом на 01.10.2018 - 1 файл, не є електронними доказами та їх паперовими копіями  у розумінні ст.96 ГПК України, оскільки не містять електронних підписів, які є обов`язковим реквізитом електронного документа     відповідно до частин першої, другої    статті 6, ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Закон України «Про електронні довірчі послуги», набрав чинності 07.11.2018, тому до спірних правовідносин, які виникли у період з травня 2015 по квітень 2018 не підлягає застосуванню.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг", за яким      електронний документ - документ інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст.5 вказаного Закону).
          За приписами частин 1,2    ст. 6, ч.1 ст.7  Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»    електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до частин    1, 2  ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"  юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч.4  ст.236 Господарського процесуального кодексу України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновки щодо застосування норм, визначених частиною першою      статті 5, частинами першою, другою    статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19, за якою роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої    статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Водночас у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18 зазначено, що    роздруківка електронної переписки не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1    статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
  Поряд з цим, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі № 9901/43/19 зазначено, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.
У відповідності до  ст. 7 Господарського процесуального кодексу України,    правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі  ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини    у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що     судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.3 ст.13, ч.1    ст.    74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями  76,  77 ГПК України визначено, що   належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 4 статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч.4  ст.236 ГПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тому посилання позивача на постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021  у справах №910/17663/19 та № 910/17658/19 не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 4  ст. 11 ГПК України  суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Твердження позивача про не заперечення відповідача з 2013 з приводу спожитої теплової енергії та часткову оплату за спожиту теплову енергію не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано суду всупереч ст.ст.76,77 ГПК України належних та допустимих доказів постачання відповідачу по вказаному об`єкту теплової енергії за період з січня 2013 по квітень 2018 для стягнення заявленої заборгованості, а в наданих суду відзиві та поясненнях відповідач заперечує наявність підстав для стягнення заборгованості, у тому числі через ненадання позивачем доказів постачання по вказаному об`єкту теплової енергії за період з січня 2013 по квітень 2018.
Судом апеляційної інстанції, при здійсненні перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі, надано вичерпні відповіді доводам апелянта, з посиланням на норми матеріального права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинам. 
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що при ухваленні спірного рішення суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, обставини, які суд визнав встановленими є недоведеними належними та допустимими доказам, в результаті чого рішення  Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі № 910/17662/19 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Згідно  ст. 129 ГПК України  судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Керуючись ст. ст.  129,  269,  270,  275, 277,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал - Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/17662/19 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021    у справі №910/17662/19 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову. 
3. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 40538421) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (02232, м. Київ, проспект Маяковського Володимира, буд. 68, офіс 233; код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 37880620) 29  244,75 (двадцять дев`ять тисяч двісті сорок чотири гривні сімдесят п`ять копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва. 
5. Матеріали справи № 910/17662/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст.  287,  288,  289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено  18.05.2021

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                А.М. Демидова