П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
01 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6981/20	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20 червня 2020 року №133573-5005-1551, №133574-5005-1551, №133575-5005-1551, якими визначені податкові зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2018-220 роки.
В обґрунтування позову зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки Головним управлінням ДПС в Одеській області не було складено відповідних розрахунків податкових зобов`язань, що унеможливлює з`ясування бази оподаткування земельним податком та ставку земельного податку, яку застосовано для його розрахунку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не вірно визначено розмір земельного податку за 2018-2020 роки, оскільки  помилково застосовано нормативно грошову оцінку земельної ділянки, що діяла до кінця 2016 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, Головне управління ДПС в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги податковий орган зазначив, що для обрахунку земельного податку було враховано нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 19.02.2015 року №40 та враховано коефіцієнт індексації, який у 2018-2020 роках становив 1,0.
Крім того, апелянт зазначив, що оскаржуваним рішенням суду з нього стягнуто             2 522,40 грн. сплаченого судового збору, однак, враховуючи, що даний спір є спором майнового характеру та позов подано фізичною особою, належною сумою до стягнення є     1 886,3 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просила залишити судове рішення без змін.
Враховуючи розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розгляну дану справу у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.
22 листопада 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_1 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «А-РІАЛТІ» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 5110137500:56:006:0001), загальною площею 0,1046 га (а.с.43-46).
Згідно свідоцтва про право власності індексний номер 51172328 від 29 грудня 2015 року, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , складається з готелю, магазину та спортивного центру, загальною площею 1 866 м2 (а.с.24).
20 червня 2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області визначено ОСОБА_1 податкові зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб та прийняті податкові повідомлення-рішення:
№133575-5005-1551 щодо сплати земельного податку за 2018 рік на суму 62 875,36 гривень (а.с.23);
№133574-5005-1551 щодо сплати земельного податку за 2019 рік на суму 62 875,36 гривень (а.с.22);
№133573-5005-1551 щодо сплати земельного податку за 2020 рік на суму 62 875,36 гривень (а.с.21).
Для розрахунку земельного податку ГУ ДПС в Одеській області використано лист Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, в якому визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:56:006:0001 на підставі, зокрема, технічної документації з нормативно грошової оцінки земель м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року (а.с.42).
Законність вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Стаття 206 ЗК України визначає, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
В свою чергу, згідно пп. 14.1.72 і 14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до пп.269.1.2 п.269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є землекористувачі.
Згідно з пп.270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За загальним правилом, закріпленим у ч.1 п.287.1 ст.287 ПК України, датою виникнення податкового обов`язку із справляння плати за землю власниками землі та землекористувачами є день виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст. 287 ПК України).
Окрім того, п.287.8 ст. 287 ПК України встановлено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ч.2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
У розумінні положень пп.14.1.72, пп.14.1.73 п.14.1 ст. 14, пп.269.1.1, пп.269.1.2 п.269.1, п.269.2 ст. 269, пп.270.1.1, пп.270.1.2 п.270.1 ст. 270, п.287.6 ст. 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Таким чином, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа №804/4739/16), від 14 травня 2020 року (справа №826/13115/16), від 03 серпня 2020 року (справа №826/13307/18).
Відповідно до п.271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Пунктом 271.2. ПК України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Частиною 1 п.286.1 ст. 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Згідно з ч.2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин .
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 визначено, що саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.
Згідно з ч.1 ст.193 ЗК України Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відповідно до положень ст. 194 ЗК України, призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентовано ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.
Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, для розрахунку земельного податку ГУ ДПС в Одеській області використано лист Держземагентства у         м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, в якому визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:56:006:0001 на підставі, зокрема, технічної документації з нормативно грошової оцінки земель м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року (а.с.42).
Разом з тим, Рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року, затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси станом на 01.01.2016 року. Також вказаним рішенням встановлено, що нормативна грошова оцінка застосовується з 1 січня 2017 року.
Зазначене Рішення Одеської міської ради у повному обсязі (з матеріалами технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси) оприлюднено на офіційному сайті Одеської міської ради (доступне за посиланням https://www.omr.gov.ua/ru/acts/council/85060/) та у газеті «Одесский вестник» №26-27 від 09.07.2016 року.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що у ГУ ДПС в Одеській області не було підстав використовувати нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:56:006:0001, зазначену у листі Держземагентства у          м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, оскільки з 01.01.2017 року діє нормативно грошова оцінка земель м. Одеси, яка затверджена Рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року.
Крім того, відповідач, з урахуванням вимог ст. 286 ПК України, не звернувся за витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель та не використав актуальні дані державного земельного кадастру для визначення бази оподаткування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про правильність розрахунку ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права. 
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дані з листа Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року не дають змоги перевірити правомірність здійсненого обрахунку земельного податку, оскільки визначені на підставі грошової оцінки земель м. Одеси, які не діють з 2017 року.
Разом з цим, не вірне визначення податковим органом суми земельного податку не звільняє платника такого податку від його сплати, тому податковий орган повинен здійснити належне обрахування та винести нові податкові повідомлення-рішення.
Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача 2 522,40 грн. сплаченого судового збору.
Згідно підпунктів 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (далі – Закон №3674) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою – підприємцем судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем оскаржено податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20 червня 2020 року №133573-5005-1551, №133574-5005-1551, №133575-5005-1551 на загальну суму 1 880 626,08 грн., тому 1 відсоток становить 1 886,3 грн.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Беручи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини у справі та зроблено вірні висновки щодо порушення відповідачем визначення суми земельного податку, проте не вірно розраховано суму судового збору, судова колегія у відповідності до вимог п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає за доцільне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції у частині визначеної до стягнення суми судового збору, зазначивши вірну – 1 886,3 грн. 
Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року змінити, зазначивши в п`ятому абзаці резолютивної частини належну до стягнення суму судових витрат – 1 886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн. 30 коп.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	       Косцова І.П.	
Судді	    	       Осіпов Ю.В.          Скрипченко В.О.