ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2021 року           справа №360/1003/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Буніної А.П, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року (повне судове рішення складено 18 березня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1003/21 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови від 11.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765,

                                                           УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» (далі також – АТ «Луганськгаз») звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також – Відділ), відповідно до якого просив:
- визнати протиправними дії Відділу щодо винесення постанови від 11.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765.
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу Яковенка Владислава Андрійовича від 11.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 01.10.2020 Луганським окружним адміністративним судом на підставі та на виконання рішення суду від 28.04.2020 у справі № 360/3910/19 видано виконавчий лист про зобов`язання Офісу великих платників Державної фіскальної служби (далі – Офіс) зарахувати платежі згідно платіжних доручень: № 3583 від 05.06.2019 на суму 96697,00 грн; № 3584 від 05.06.2019 на суму 3566,19 грн.; № 3585 від 05.06.2019 на суму 2353,32 грн; № 3596 від 05.06.2019 на суму 2500,00 грн; № 3601 від 05.06.2019 на суму 11400,00 грн; № 3604 від 05.06.2019 на суму 44220,00 грн.; № 3831 від 10.06.2019 на суму 14500,00 грн.; № 3938 від 13.06.2019 на суму 4200,00 грн.; № 3945 від 18.06.2019 на суму 4100,00 грн.; № 3982 від 19.06.2019 на суму 17054,00 грн.; № 4101 від 24.06.2019 на суму 170246,00 грн.; № 4106 від 24.06.2019 на суму 7300,00 грн.; № 4111 від 24.06.2019 на суму 105930,00 грн. в рахунок сплати АТ «Луганськгаз» єдиного внеску за червень 2019 року.
07.10.2020 АТ «Луганськгаз» звернулося до Відділу із заявою про примусове виконання рішення.
Постановою державного виконавця Відділу Яковенка В.А. від 20.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63341765 з виконання виконавчого листа № 360/3910/19, виданого 01.10.2020 Луганським окружним адміністративним судом.
Також у вказаній постанові зазначено про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.
Державним виконавцем Відділу Яковенком В.А. направлено на адресу Національної поліції України (м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) Подання (Повідомлення) №63341765/6-20.1 від 08.02.2021 про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 382 КК України, в якому він просив, відкрити кримінальне провадження за фактом умисного невиконання посадовими/службовими особами Офісу вимог виконавчого листа № 360/3910/19, виданого 01.10.2020 Луганським окружним адміністративним судом.
11.02.2021 державним виконавцем Відділу Яковенком В.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно з якою виконавче провадження з примусового виконання № 63341765 підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VІІІ).
Зі змістом вищевказаної постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.02.2020 № 63341765/6.20.1 та Поданням (Повідомленням) № 63341765/6-20.1 від 08.02.2021 про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 382 КК України, позивач ознайомився 23.02.2021.
Зазначена постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.02.2020 з супровідним листом надійшли простим поштовим відправленням.
На думку позивача, зазначена постанова винесена незаконно, безпідставно, з порушенням норм Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VІІІ), без виконання боржником рішення суду у точній відповідності з приписами судового рішення, без зазначення інформації щодо направлення постанов від 11.12.2020 та від 20.01.2021 про накладення штрафів на боржника - Офіс в рамках саме виконавчого провадження № 63341765 та ознайомлення конкретної посадової особи Офісу з даними постановами та дати ознайомлення, не зазначено відповідну посадову особу боржника Офісу, на яку складено постанову, чи стягнено з заробітної плати посадової особи Офісу накладені штрафи, без зазначення результатів та яким чином, коли державним виконавцем було перевірено виконання рішення боржником, чи складалися відповідні акти тощо, без надання інформації щодо внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та за яким номером про притягнення посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності саме по даному виконавчому провадженню, яке рішення прийнято тощо, а тому підлягає скасуванню.
Крім того, не надано доказів направлення, до моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, на адресу Національної поліції України Подання (Повідомлення) державного виконавця від 08.02.2021 № 63341765/6/20.1 про притягнення до кримінальної відповідальності посадову/службову особу Офісу за ухилення від виконання рішення, оформленого без супровідного листа.
За таких обставин, з урахуванням пункту 11 частини першої статті 39 Закону «№ 1404-VІІІ, який пов`язує підстави для закінчення виконавчого провадження з правилами, встановленими частиною третьою статті 63 Закону 1404-VІІІ, зважаючи, що доказів направлення на адресу боржника постанови від 11.12.2020 та від 20.01.2021 про накладення штрафу, та подання державного виконавця від 08.02.2021 № 63341765/6/20.1, є відсутність підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.02.2021.
Позивач вважав, що дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765 є неправомірними та протиправними, оскільки на час винесення постанови судове рішення не виконано в повному обсязі, а саме: не здійснено зарахування платежів згідно платіжних доручень: № 3583 від 05.06.2019 на суму 96697,00 грн; № 3584 від 05.06.2019 на суму 3566,19 грн.; № 3585 від 05.06.2019 на суму 2353,32 грн; № 3596 від 05.06.2019 на суму 2500,00 грн; № 3601 від 05.06.2019 на суму 11400,00 грн; № 3604 від 05.06.2019 на суму 44220,00 грн.; № 3831 від 10.06.2019 на суму 14500,00 грн.; № 3938 від 13.06.2019 на суму 4200,00 грн.; № 3945 від 18.06.2019 на суму 4100,00 грн.; № 3982 від 19.06.2019 на суму 17054,00 грн.; № 4101 від 24.06.2019 на суму 170246,00 грн.; № 4106 від 24.06.2019 на суму 7300,00 грн.; № 4111 від 24.06.2019 на суму 105930,00 грн. в рахунок сплати АТ «Луганськгаз» єдиного внеску за червень 2019 року відповідно до чинного законодавства України та у точній відповідності з приписами судового рішення, яке набрало законної сили.
На думку позивача, виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 360/3910/19 відповідно до приписів частини першої статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI» (далі - Закон № 4901-VI) має здійснюватися в порядку, встановленому Законом 1404-VІІІ, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 4901-VI.
Тобто, при виконанні цього рішення, з урахуванням приписів частини другої статті 7 Закону № 4901-VI, у разі якщо воно не було виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), державний виконавець був зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 01.10.2020 Луганським окружним адміністративним судом на виконання рішення цього суду від 28.04.2020 у справі № 360/3910/19, із заявою про зміну способу і порядку виконання цього рішення до суду не звертався, хоча з моменту відкриття вищевказаного виконавчого провадження (20.10.2020) станом на день винесення постанови про закінчення цього виконавчого провадження (11.02.2021) спливло більше, ніж два місяці.
На думку позивача, державним виконавцем не вчинено всіх передбачених чинним законодавством дій для примусового виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні № 63341765, а тому винесена відповідачем постанова від 11.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765 є передчасною та підлягає скасуванню.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Відділу щодо винесення постанови від 11.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу Яковенка В.А. від 11.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765 від 11.02.2021 з примусового виконання виконавчого листа № 360/3910/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом від 01.10.2020. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, зокрема, державним виконавцем вчинено всі дії у виконавчому провадженні відповідно до вимог закону. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача до апеляційного суду не прибув.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
01.10.2020 на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 360/3910/19 видано виконавчий лист про зобов`язання Офісу зарахувати платежі згідно платіжних доручень: № 3583 від 05.06.2019 на суму 96697,00 грн; № 3584 від 05.06.2019 на суму 3566,19 грн.; № 3585 від 05.06.2019 на суму 2353,32 грн; № 3596 від 05.06.2019 на суму 2500,00 грн; № 3601 від 05.06.2019 на суму 11400,00 грн; № 3604 від 05.06.2019 на суму 44220,00 грн.; № 3831 від 10.06.2019 на суму 14500,00 грн.; № 3938 від 13.06.2019 на суму 4200,00 грн.; № 3945 від 18.06.2019 на суму 4100,00 грн.; № 3982 від 19.06.2019 на суму 17054,00 грн.; № 4101 від 24.06.2019 на суму 170246,00 грн.; № 4106 від 24.06.2019 на суму 7300,00 грн.; № 4111 від 24.06.2019 на суму 105930,00 грн. в рахунок сплати АТ «Луганськгаз» єдиного внеску за червень 2019 року, з яким позивач звернувся до відповідача щодо його виконання (а.с.12, 74, 75-76).
Постановою державного виконавця Відділу від 20.10.2020 відкрите виконавче провадження № 63341765 щодо примусового виконання виконавчого листа № 360/3910/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом від 01.10.2020, який позивач отримав 20.10.2020 (а.с.13, 14, 93-94).
Також державним виконавцем Відділу 20.10.2020 винесені постанови стягнення виконавчого збору, стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (а.с.95, 96).
11.12.2020 відповідачем до Офісу скеровано вимогу, згідно якої державний виконавець просить повідомити про стан виконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 360/3910/19 від 01.10.2020,  заходи які вживались на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні, надати відповідне письмове пояснення в одноденний термін з моменту отримання даної вимоги (а.с.28-29).
11.12.2020 державним виконавцем Відділу винесено постанову ВП № 63341765 про накладення штрафу в сумі 5100 грн. на Офіс за невиконання рішення суду по виконавчому листу № 360/3549/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом 01.10.2020 (а.с.103-104).
20.01.2021 № 633417656-20.1 відповідачем до Офісу скеровано вимогу, згідно якої державний виконавець просить повідомити про стан виконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 360/3910/19 від 01.10.2020,  заходи які вживались на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконання, надати відповідне письмове пояснення в одноденний термін з моменту отримання даної вимоги (а.с.107-108).          
Постановою державного виконавця Відділу від 20.01.2021 ВП № 63341765 про накладення штрафу на Офіс у розмірі 10 200,00 грн. за невиконання боржником в повному обсязі судового рішення по виконавчому листу № 360/3549/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом 01.10.2020 (а.с.109-110).
08.02.2021 державним виконавцем, керуючись статтями 18, 63, 75 Закону № 1404-VІІІ, направлено подання (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення до органів досудового розслідування, в якому просив вирішити питання про притягнення посадових/службових осіб Офісу до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 360/3910/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом від 01.10.2020, яке позивач отримав 23.02.2021 (а.с.15-16, 17, 113-114).
11.02.2021 державним виконавцем Відділу, керуючись вимогами пунктом 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону № 1404-VІІІ, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765, яку позивач отримав 23.02.2021 (а.с.18, 19-20, 115-117).
Позивач, не погодившись з винесеною відповідачем постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 63341765 від 11.02.2021, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон № 1404-VІІІ.
За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі – Закон № 1403-VIII).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону № 1404-VІІІ).
За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
За приписами частини першої статті 41 Закону № 1404-VІІІ у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Частиною першою статті 63 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:
- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);
- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);
- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.
Водночас, слід зазначити, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2019 у справі № 826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VІІІ на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, слід звернути увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, виходив з того, що ним здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення.
Водночас, слід зауважити, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі № 378/1033/17, від 04.09.2019 у справі № 286/1810/17, від 07.10.2020 у справі № 461/6978/19, від 25.11.2020 у справі № 554/10283/18.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідно до вимог Закону № 1404-VІІІ державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 360/3910/19 у повному обсязі.
Згідно з частинами першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями  291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року в справі № 360/3001/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 18 травня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          І. В. Геращенко

                                                                                          Г. М. Міронова