ПОСТАНОВА
Іменем України

21 квітня 2021 року   
м.Київ
справа №826/18177/15
адміністративне провадження №К/9901/33971/20
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
за участю:
секретаря судового засідання - Семопядного О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу 
за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, за участю третьої особи - Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою Державної судової адміністрації України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року, постановлену у складі головуючого судді Петрика І.Й., суддів Бабенка К.А., Вівдиченко Т.Р.
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, в якому просив:
- визнати протиправними, та такими, що порушують його права, передбачені статтями 22, 41, 126 Конституції України, статтями 48, 120 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дії відповідачів щодо незабезпечення його права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України нарахувати йому вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді апеляційного суду Донецької області, та перерахувати її апеляційному суду Донецької області для виплати; 
- зобов`язати апеляційний суд Донецької області виплатити йому нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді апеляційного суду Донецької області; 
- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України щодо заперечення його права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визнати незаконним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в місті Селидове щодо відмови в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання від 14 серпня 2015 року; 
- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в місті Селидове призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25 липня 2015 року, у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді. 
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. Згідно з рішенням Донецької обласної ради від 16.12.1993 ОСОБА_1 був обраний на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області та зарахований до штату Селидівського міського суду Донецької області відповідно до наказу начальника Донецького обласного управління юстиції №398 від 23.12.1993.
4. Постановою Верховної Ради України №2286-111 від 22.02.2001 позивач був обраний на посаду судді Донецького обласного суду безстроково та з 12.03.2001 зарахований до штату судової колегії в кримінальних справах Донецького обласного суду згідно з наказом голови Донецького обласного суду №70 від 11.03.2001 (з 20.08.2001 року - апеляційний суд Донецької області). 
5. З 04.05.2005 ОСОБА_1 був переведений на посаду судді судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Донецької області згідно наказу голови суду №139к від 28.04.2005.
6. 06.03.2014 позивач направив поштою до Вищої ради юстиції заяву про відставку.
7. Постановою Верховної Ради України №634-УШ від 16.07.2015 ОСОБА_1 звільнений з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
8. Згідно з наказом в.о. голови апеляційного суду Донецької області №230к від 24.07.2015 позивача відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
9. 13.08.2015 позивач звернувся до УПФУ в м. Селидове Донецької області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
10. Рішенням від 14.08.2015 УПФУ відмовлено позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із тим, що діючим законодавством останнє не передбачено.
11. 14.08.2015 року позивач звернувся до Голів ДСА України та Апеляційного суду Донецької області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у зв`язку із відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, однак, відповіді на час звернення до суду позивач не отримав.
12. Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів і мотиви їхнього ухвалення
13. Постановою Окружного адміністративного м. Києва від 22 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин діючими нормативно-правовими актами, які підлягають застосуванню, не було передбачено права позивача на отримання спірних виплат.
14. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- зобов`язано Державну судову адміністрацію України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді апеляційного суду Донецької області, та перерахувати її Апеляційному суду Донецької області для виплати;
- зобов`язано Апеляційний суд Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області;
- визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання від 14 серпня 2015 року;
- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25 липня 2015 року;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що набрання чинності, 01 квітня 2014 року, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на отримання вихідної допомоги, оскільки право на відставку реалізовано ним до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».
Щодо щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці апеляційний суд зазначив, що заява позивача про звільнення його з посади судді у відставку подана до Вищої Ради юстиції 06 березня 2014 року відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто позивач реалізував своє конституційне право на звільнення у відставку при досягнутому рівні матеріального забезпечення під час дії ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що поновлена рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, яка передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%.
15. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 11 жовтня 2018 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Державної судової адміністрації України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та перерахування її Апеляційному суду Донецької області для виплати та зобов`язання Апеляційного суду Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області скасувати та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в позові.
В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 залишено без змін.
16. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 листопада 2020 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року скасовано, справу № 826/18177/15 направлено на новий касаційний розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
17. Скасовуючи постанову Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року Велика Палата послалась на висновки, викладені в рішенні ЄСПЛ від 4 червня 2020 року у справі «Алексєєв та інші проти України», яке стало підставою для перегляду постанови. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що характер установлених Судом процедурних порушень під час касаційного перегляду справи за позовом ОСОБА_1 , які лягли в основу його висновку про порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції через недотримання принципу рівності сторін, ставлять під сумнів результат такого касаційного перегляду.
З огляду на відсутність у Великої Палати Верховного Суду процесуальної можливості встановлювати обставини справи, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, Велика Палата дійшла висновку, що констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог у справі, що розглядається, можна усунути шляхом скасування постанови Верховного Суду та передачі справи на новий касаційний розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для постановлення рішення відповідно до вимог адміністративного процесуального законодавства.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги і аргументи сторін
18. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2020 року касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Уханенка С.А. (судді-доповідача), Кашпур О.В., Радишевської О.Р.
19. Як убачається з матеріалів справи, не погоджуючись з Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року Державна судова адміністрація України подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість та незаконність, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції залишити без змін. 
20. На обґрунтування касаційної скарги зазначає про помилковість висновку апеляційного суду про необхідність застосування до спірних відносин норм частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI, які передбачали право на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат та які втратили чинність на момент прийняття Верховною Радою постанови про звільнення позивача у відставку та не мають зворотної дії.
21. У зв`язку з отриманням копії ухвали про відкриття касаційного провадження та касаційної скарги, Апеляційним судом Донецької області направлено лист, в якому останній вказує, що на момент виходу позивача у відставку чинним законодавством не передбачалось право судді у відставці на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
22. Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, ознайомившись з касаційною скаргою Державної судової адміністрації України подано заяву, у якій викладено правової позиції, за якою постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати та постановити рішення, яким залишити в силі постанову суду першої інстанції.
23. Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, у зв`язку з чим відповідно до приписів частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
24. Апеляційним судом Донецької області подане клопотання за підписом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Донецької області  про розгляд справи без участі відповідача. 
25. Згідно з частиною четвертою статті 344 КАС України неприбуття учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
V. Джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду
26. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
27. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
28. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
29. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
30. Як зазначалося вище в поданій касаційній скарзі, Державною судовою адміністрацією України викладено доводи щодо помилковості висновку апеляційного суду про необхідність застосування до спірних відносин норм частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI.
31. Таким чином, з огляду на викладені приписи статті 341 КАС України Суд здійснює перегляд постанови суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, а саме щодо спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з невиплатою позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
32. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Постановою Верховної Ради України №634-УШ від 16.07.2015 ОСОБА_1 був звільнений з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням ним, у березні 2014 року заяви про відставку.
33. Так, відповідно до частини першої статті 136 Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
34. Проте, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
35. Отже, законодавством дійсно було передбачено право судді на виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (в редакції Закону № 2453-VI), однак необхідною передумовою для набуття такого права був вихід судді у відставку.
36. При цьому реалізація права позивача на звільнення у зв`язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 16 липня 2015 року.
37. У площині спірних правовідносин насамперед треба зазначити, що при вирішенні спору потрібно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді у відставку (як юридичного факту, з яким пов`язується виплата вихідної допомоги).
38. Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону № 2453-VI Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.
39. На час перегляду постанови апеляційного суду Верховним Судом у жовтні 2018 року, набрав чинності, 30 вересня 2016 року, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, відповідно до частини першої статті 143 якого (у редакції на момент звільнення позивача) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
40. Під час нового розгляду касаційної скарги після скасування Великою Палатою Верховного Суду 04 листопада 2020 року постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року Конституційний Суд України у Рішенні від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнав положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI, таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним).
41. У пункті 2 резолютивної частини Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) Конституційний Суд України вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
42. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
43. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
44. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів", чинна на момент звільнення позивача, тобто станом на 16 липня 2015 року, не передбачала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
45. При цьому Верховний Суд зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.
46. Що стосується доводів позивача про те, що вихідна допомога є гарантією правового статусу і особливою формою соціального забезпечення судді, а тому не може бути скасована шляхом внесення змін до законодавства, Верховний Суд наголошує, що в рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.
47. Відповідна правова позиція неодноразово викладалась в постановах Верховного Суду.
48. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у позивача права на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
49. Згідно з частиною 1 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
50. Частиною 1 статті 351 КАС України встановлено, що Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
51. Таким чином, оскільки наведені порушення були допущені судом першої інстанції, а судом апеляційної інстанції ці порушення не усунуті, Суд дійшов висновку, що рішення судів першої і апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
52. Керуючись статтями 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити частково.
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року скасувати в частині зобов`язання Державної судової адміністрації України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді апеляційного суду Донецької області, та перерахування її Апеляційному суду Донецької області для виплати та в частині зобов`язання Апеляційного суду Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.
3. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Судді:                                                                                           С.А. Уханенко
                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська