П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1637/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
26 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В., 
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - Гуравської В.Ю.      
представника відповідача - Пасічник Л.М.
третьої особи - Дударя К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ПОП СП "Колос" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , ПОП СП "Колос" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року адміністративний позов задоволено. 
Додатковим рішенням від 03 листопада 2020 року заяву представника позивача про винесення додаткового судового рішення задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6200,00 гривень.
У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в обгрунтування якої послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат. Зокрема, апелянт зазначає, що задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу може мати місце виключно в разі задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. При цьому, на переконання апелянта, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції повинен переглянути суму задоволених до відшкодування витрат на правничу допомогу і відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Тобто, на разі відповідач ставить питання про залежність суми відшкодованих витрат на послуги адвоката, що були понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, з наслідками перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.
Позивач та представник позивача заперечили доводи апеляційної скарги та просили залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін.  
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, за заявою представника позивача, судом вирішено розглянути питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в окремому судовому засіданні після ухвалення рішення по суті спору.
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, зазначив, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6200,00 грн. підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, значенням справи для сторони.
При цьому, суд першої інстанції в результаті огляду наданих позивачем доказів в обгрунтування реальності витрат на правничу допомогу, що мали місце в межах даної справи, дійшов висновку, що останні дійсно частково мали місце та підтверджуються належними і допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. 
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
За приписами п.п. 1, 5, 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, а саме пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Отже, з викладеного слідує, що до правничої (правової) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було надано копії: договору про надання правової допомоги від 07.04.2020 року №01-23/20, акту наданих послуг №1 від 28.10.2020 року, рахунків на оплату №0023м та №0065, тарифів на адвокатські послуги (додаток №1 до договору №01-23/20 від 07.04.2020 року).
Предметом договору про надання правової допомоги є саме надання ОСОБА_1 правової допомоги адвокатом Гуравською В.Ю.
Пунктом 4.2 договору визначено, що гонорар складається з суми вартості наданої правової допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку №1 до цього договору.
Відповідно до додатку №1 до договору №01-23/20 від 07.04.2020 року тарифи на адвокатські послуги складають: юридична консультація, вивчення законодавства, підбір судової практики, виготовлення копій документів, упорядкування додатків, посвідчення копій, подання документів до суду, тощо 300 грн. за одну годину;  час витрачений адвокатом на прибуття до місця проведення судового засідання та повернення до робочого місця адвоката 200 грн. за одну годину; робота зі складання документів 400 грн. за одну годину; представництво інтересів клієнта в судових засіданнях 500 грн. за одну годину.
В свою чергу, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, містить детальний опис наданих адвокатом послуг, кількість витраченого ним часу та розрахунок вартості таких послуг. 
Так, надані послуги складаються із: юридичної консультації (3 консультації в ході судового процесу); опрацювання наданих клієнтом документів; зустріч з клієнтом, напрацювання та узгодження правової позиції майбутнього позову; вивчення законодавства та аналіз судової практики у подібних правовідносинах; складання позовної заяви; оформлення додатків до позовної заяви, посвідчення копій документів, виготовлення копій документів для Відповідача, надсилання матеріалів до суду; складання заяви про забезпечення позову та заяви про витребування доказів; представництво інтересів клієнта у судових засіданнях (6 засідань); час, витрачений адвокатом на прибуття До місця проведення судових засідань (6 засідань); опрацювання та аналіз відзиву на позовну заяву з додатками до нього; підготовка клопотання про допит позивача та третьої особи як свідків; підготовка та подання до суду доказів нанесення позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді.
Всього до відшкодування заявлено 16300,00 грн.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про часткове задоволення заяви і стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6200,00 грн.
В даному випадку, колегія суддів звертає також увагу апелянта на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів відзначає, що відповідач, заперечуючи доцільність відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в повному обсязі, не скористався можливістю згідно ст. 134 КАС України довести неспівмірність заявлених вимог та не подав до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, жодних заяв та доказів на спростування заяви позивача про витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому, оскаржуючи вказане рішення суду першої інстанції, відповідач посилається виключно на припустимі ним висновки суду апеляційної інстанції, що матимуть місце за результатами розгляду даної справи в апеляційному порядку стосовно основого рішення суду.
Таким чином, підстави для сумніву в обгрунтованості висновку суду першої інстанції у додатковому рішенні щодо часткової доведеності позивачем факту понесених ним витрат на правничу допомогу у судової колегії відсутні.
А отже, колегія суддів вважає, що розмір витрат по даній справі на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, наданими послугами адвоката, їх обсягом та витраченим на них часом.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено правомірне та обгрунтоване рішення, факт порушення судом норм матеріального та процесуального права свого підтвердження не знайшов.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   31 травня 2021 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.