Справа № 344/5640/19 
Провадження № 22-ц/4808/692/21 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Бойчука І.В.,
суддів                                Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
секретаря                        Петріва Д.Б.,
з участю                         ОСОБА_1 і його представника,         представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 автомобіль марки MERCEDES-BENZ С220, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 172 282,78 грн.
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про розстрочення виконання вищевказаного рішення суду.
Заява мотивована тим, що на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження, однак виконання рішення суду на даний час для нього ускладнилося.
Зазначає, що він тимчасово не працює, через зменшення робочих місць не може знайти роботу, доходів не має. Також він хворіє хронічною хворобою та потребує постійного лікування. Крім цього, щомісячно сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.
Посилаючись на неможливість виконання в повному обсязі рішення суду, щоб це не ускладнило його майновий стан та майновий стан його дітей, просив розстрочити виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2020 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 172 282,78 грн та судового збору у розмірі 4 082,11 грн на один рік до 17 листопада 2021 року рівними частинами.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Він не погоджується з висновком суду першої інстанції про ненадання ним належних доказів перебування у скрутному матеріальному становищі, оскільки йому на праві власності належить декілька об`єктів нерухомості та автомобіль.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення.
Зокрема, судом першої інстанції не враховано те, що квартира АДРЕСА_1 була предметом спору щодо її поділу як спільного майна подружжя і ОСОБА_2 не дає згоди на її відчуження.
Згоди на відчуження автомобіля марки MERCEDES-BENZ С220, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 також не дає, а хоче отримати половину його вартості визначену судом в сумі 172 282,78 грн одразу.
Житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 є єдиним житлом, де він проживає. Вартість цього будинку значно перевищує суму заборгованості, тому його відчуження поставить його в дуже скрутне становище.
Вказує, що не має можливості погасити заборгованість наявним майном.
Крім цього, судом першої інстанції не враховано те, що він є безробітним, доходів від іншої діяльності не отримує і не має змоги погасити заборгованість одноразово. Також він періодично проходить лікування з приводу хронічних хвороб.
Зазначає, що судове рішення підлягає обов`язковому виконанню і зобов`язується його виконувати добровільно, в повній сумі, рівними частинами в строк до 17 листопада 2021 року.
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким розстрочити виконання рішення Івано- Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2020 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ С220, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 172 282,78 грн та судового збору у розмірі 4 082,11 грн на один рік до 17 листопада 2021 року рівними частинами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Поляк П.П. вказує, що в матеріалах справи не тільки відсутні будь-які докази на підтвердження неможливості виконання ОСОБА_1 судового рішення, але й наявні докази, що спростовують доводи ОСОБА_1 на які він посилається як на підставу для розстрочення виконання рішення суду. 
Зокрема в матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 на обліку в Центрі зайнятості Державної служби зайнятості як безробітного або як особи, що шукає роботу, копія трудової книжки тощо. Також ОСОБА_1 не надав доказів щодо відсутності у нього протягом 2019-2021 років доходів, а навпаки, як стверджував сам відповідач під час розгляду справ № 344/5640/19, № 344/3864/19 та № 344/18522/19 він тривалий час працював за кордоном в Російській Федерації в Іркутській нафтовій компанії на посаді бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 7 розряду. Це підтверджується посвідченням ИР № 10253, яке дійсне до 31.12.2021 та патентом серії 38 № 1700517580 виданого 12.07.2017. При цьому, при вирішенні питання про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду, суд має враховувати матеріальний стан особи, а не факт його працевлаштування.
ОСОБА_1 є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ С220, який є його особистою приватною власністю, з огляду на що йому не потрібний дозвіл ОСОБА_2 на його відчуження, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, припинено право спільної сумісної власності на цей автомобіль. Тому безпідставними є твердження апелянта про те, що він не може продати такий, оскільки ОСОБА_2 не надає йому згоди на відчуження. ОСОБА_1 користується автомобілем, розпоряджається ним, маючи можливість отримувати дохід з нього шляхом здачі такого в оренду, використання в робочих чи особистих цілях.
Не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що домоволодіння в с. Підгір`я є його єдиним житлом, оскільки він також є власником квартири у м. Івано-Франківську, яку здає в оренду отримуючи щомісячний дохід (копія договору оренди наявна в матеріалах справи), незважаючи на те, що ОСОБА_2 є співвласницею 1/2 частини даної квартири.
Також ОСОБА_1 є власником 1/2 частини двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_3 , та відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2021 року, яке наразі ще не набрало законної сили - майнових прав на квартиру в ЖК «СКАЙ-ЦЕНТР» площею 70,67 кв.м.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження щомісячної сплати ОСОБА_1 аліментів, а наявність у нього на утриманні дітей не є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки виконання рішення суду щодо сплати аліментів не можуть бути віднесені до виняткових і таких, що істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання рішення суду та дають підстави для розстрочення виконання рішення суду і іншій справі. При цьому, ОСОБА_2 фактично несе набагато більші витрати пов`язані з утриманням дитини, проживаючи в орендованій квартирі.
Доводи апелянта про необхідність лікування також не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами у справі.
ОСОБА_1 не має наміру належним чином виконати рішення суду, він не позбавлений можливості укласти мирову угоду на стадії виконання рішення та передати стягувачці майно в рахунок погашення боргу.
Крім того, у випадку розстрочення виконання судового рішення, ОСОБА_2 буде нести інфляційні втрати, що саме по собі призведе до несприятливих наслідків для неї.
В судовому засіданні ОСОБА_1  та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.
Представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача,  ОСОБА_1  та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 автомобіль марки MERCEDES-BENZ С220, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 172 282,78 грн (а.с.48-55).
На виконання вказаного рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 172 282,78 грн видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, що визнається сторонами.
Згідно копії довідки № 124, виданої Підгірським старостинським округом № 8 Богородчанської селищної ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 59).
Відповідно до копій свідоцтв про народження від 20.08.2004 НОМЕР_3 та від 20.06.2013 НОМЕР_4 ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 61,62).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 2 500 грн щомісячно починаючи стягнення з 05.03.2019 і до досягнення нею повноліття (а.с. 63-67).
Згідно виписок із медичної картки амбулаторного хворого від 14.02.2020 та від 17.03.2021 ОСОБА_1 у зв`язку із наявними захворюваннями рекомендовано спостереження лікарів та лікування (а.с. 68-69, 74-76).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.03.2021 в реєстрі не значиться РНОКПП ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця (а.с. 70).
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.
Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.
При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, суми щомісячного платежу, наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами можливе лише за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тобто виняткових обставин та таких, що мають особливий характер. 
Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок сторони щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, також визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду саме заявник зобов`язаний довести наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
У своїй заяві ОСОБА_1 не зазначив обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не подав будь-яких доказів, які підтверджують існування таких обставин. 
Заявник не обґрунтовує строк розстрочки повного виконання рішення суду на максимально можливий термін та суму щомісячних платежів конкретними обставинами, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Натомість зазначає про неможливість виконання в повному обсязі рішення суду, щоб це не ускладнило його майновий стан та майновий стан його дітей.
Посилаючись на обставини, що існували до ухвалення рішення суду, яке підлягає обов`язковому виконанню, ОСОБА_1 на час звернення із заявою про розстрочення виконання такого не розпочав добровільне виконання рішення суду, не навів будь-яких обставин щодо неможливості з поважних причин частково виконати покладені на нього зобов`язання.
ОСОБА_1 вказує на відсутність заробітку та обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак суд при оцінці таких обставин щодо того, чи вони істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, повинен враховувати майновий стан особи.
Відмовляючи у задоволенні заяви судом першої інстанції враховано матеріальний стан заявника за зазначено, що заявником не надано належних доказів перебування у скрутному матеріальному становищі станом на час звернення з відповідною заявою. Також судом враховано, що розстрочка застосовується на захист інтересів боржника, однак не повинна порушувати прав та інтересів стягувача та унеможливлювати виконання рішення суду.
Посилання апелянта на не врахування судом першої інстанції відсутності згоди на відчуження спільного майна та те, що доходів він не отримує і не має змоги погасити заборгованість одноразово не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду щодо матеріального стану боржника. Рішенням суду, яке набрало законної сили, в порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1  автомобіль MERCEDES-BENZ С220, який зареєстрований за ним, що встановлено судом. Будь-яких доказів щодо відсутності доходів заявником не надано, окрім як відсутності доходів від підприємницької діяльності. Долучена в суді апеляційної інстанції копія сторінок трудової книжки заявника не свідчить про незадовільний майновий стан заявника. 
Доводи апелянта щодо лікування з приводу хронічних хвороб не підтверджуються вказівкою на вартість такого з наданням належних та допустимих доказів. 
ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції долучив квитанції про сплату стягувачці коштів в сумі всього 37 0924 грн, однак такі кошти внесені ним на сплату заборгованості після постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, тому не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості відмови у задоволенні заяви про розстрочку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності та обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року залишити без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк 
       В.А. Девляшевський