ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" квітня 2021 р.                                          Справа №914/2350/18 (914/1305/20)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                        -  М.Б. Желік
                                  - О.С. Скрипчук
секретаря судового засідання: К. Кострик 

Розглянувши апеляційну скаргу ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра”
на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020
у справі № 914/2350/18 (914/1305/20)
за позовом:  ОСОБА_1 
до: ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра”
про: стягнення 111435,26 грн. 
у межах провадження у справі №914/2350/18
за заявою: ТзОВ “Львівський завод РЕМА”
до: ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра”
про: банкрутство

за участю представників:
від позивача – не з`явився. 
від відповідача - Камінська С.М. – представник (довіреність №02/112 від 04.01.21) 

ВСТАНОВИВ :
           Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.09.2020, суддя Морозюк А.Я., позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства  “Львівський електроламповий завод “Іскра”  на користь ОСОБА_1  25508 грн. 36 коп. - заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), 81  300  грн. 96 коп. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), та 2 014 грн. 74 коп. - судового збору. В задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку в розмірі 4 625 грн. 94 коп. - відмовлено.
           З даним рішенням не погодилося ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра” і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом порушено норми ст. 117 Кодексу законів про працю України. Апелянт наголосив, що відсутня його вина у невчасному розрахунку з позивачем, оскільки було накладено арешти на його рахунки.
           ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
         Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 судову справу №914/2350/18 (914/1305/20) було розподілено головуючому судді Мирутенку О.Л. та іншим суддям, а саме: Желік М.Б. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра” на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020  у справі №914/2350/18(914/1305/20) було залишено без руху. Надано строк ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра” до 12 листопада 2020 року для усунення вказаних судом недоліків при поданні апеляційної скарги.
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра” на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020 у справі №914/2350/18 (914/1305/20).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 було призначено справу до розгляду на 25.01.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкладено розгляд справи на 01.03.2021. 
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Скрипчук О.С. розгляд справи 01.03.2021 не відбувся.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 було призначено справу до розгляду на 15.03.2021.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Мирутенка О.Л. розгляд справи 15.03.2021 не відбувся.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 було призначено справу до розгляду на 26.04.2021.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020 у справі №914/2350/18 (914/1305/20) - без змін, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області, у межах справи №914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства  “Львівський електроламповий завод “Іскра”, з позовом до відповідача: Приватного акціонерного товариства  “Львівський електроламповий завод “Іскра” про стягнення 127 426 грн. 76 коп., з яких: 31  508 грн. 36 коп. заборгованості по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, 95    918 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 09.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження в межах справи № 914/2350/18 про банкрутство  Приватного акціонерного товариства  “Львівський електроламповий завод “Іскра”, та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 04.08.2020. Витребувано у Приватного акціонерного товариства  “Львівський електроламповий завод “Іскра” письмове повідомлення (довідку) про нараховану та невиплачену заробітну плату ОСОБА_1 , суми нарахованих та не виплачених вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.
28.07.2020 від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог від 24.07.2020, в якій зазначено, що згідно довідок відповідача про нараховану позивачу та невиплачену заробітну плату з урахуванням вихідної допомоги та про здійснені відповідачем платежі, залишок заборгованості відповідача по заробітній платі з врахуванням  вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку станом на день подання  заяви про уточнення позовних вимог складає 25 508,36 грн. Також зважаючи на те, що відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні, позивач заявляє вимоги, які складають середній заробіток за весь час затримки (станом на день подання даного уточнення), а саме за період з 16 липня 2019 р. по 24 липня 2020 р, на суму  85  926,90 грн.  Таким чином, загальна сума заборгованості станом на день подання заяви про уточнення позовних вимог, яку позивач просить стягнути,  складає 111 435,26 грн., з яких: 25 508, 36 грн. заборгованість по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, 85 926,90 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 липня 2019 по 24 липня 2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач  вказує на те, що у період з 23.03.1973 по 15.07.2019 знаходився у трудових відносинах з  ПрАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра”  та  15.07.2019 був звільнений з роботи   згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників. На момент звільнення у відповідача перед позивачем залишалась непогашена заборгованість по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку за період березень-липень 2019 , однак при звільнені жодних розрахунків здійснено не було. В подальшому відповідач заборгованість по заробітній платі частково погасив, однак ще  залишилась неоплаченою заборгованість по зарплаті з врахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 25  508,36 грн. (згідно заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог від  24.07.2020). Також у зв`язку з тим, що відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем при звільнені, позивач  у відповідності до ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме  за період з 16.07.2019 по 24.07.2020 в розмірі 85 926,90 грн. (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 19.08.2020).
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.01.2019 було відкрито провадження у справі  №914/2350/18 про  банкрутство відповідача - ПрАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра”. На даний час справа №914/2350/18 перебуває на стадії  розпорядження майном.
Згідно із ч.1 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно із ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом. 
Відтак, позов   ОСОБА_1 підлягає розгляду Господарським судом Львівської області в межах  провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства  “Львівський електроламповий завод “Іскра”.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами,  позивач - ОСОБА_1 з 23.03.1973 знаходився у трудових відносинах із відповідачем - ПрАТ  “Львівський електроламповий завод “Іскра”, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача.
Наказом  №00386  від  11.07.2019 ОСОБА_1 звільнено з роботи,  в порядку п. 1 ст. 40  Кодексу Законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників.
Як зазначено у позовній заяві на момент звільнення з роботи у відповідача перед позивачем  існувала  заборгованість по заробітній платі за період з березня  2019 р. по липень  2019 р. з врахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку,  яку в подальшому  відповідачем було частково погашено. У позовній заяві позивач звернув увагу також на те, що  04.05.2019 р. цінним листом звертався з заявою на ім`я арбітражного керуючого та керівника ПрАТ “Іскра” про надання письмового повідомлення про нараховані та невиплачені суми заробітної плати, проте  жодної відповіді не отримав, у зв`язку з чим позивач просив суд витребувати такі дані у відповідача.
В матеріалах справи наявна копія Відомості виплати нарахувань за період з 01.03.2019 – 15.07.2019 (додана відповідачем до відзиву на позовну заяву),  в якій відображено що   ОСОБА_1  у період  з  24.05.2019 по  04.06.2020 було здійснено ряд виплат, та що нарахованими і не виплаченими залишились ще 25  508,36 грн. заробітної плати за травень-липень 2019 з врахуванням вихідної допомоги і компенсації відпустки (на згадану відомість та наявність заборгованості у розмірі 25  508,36 грн. відповідач посилається також у відзиві на позовну заяву). Слід звернути увагу, що у  Відомість виплати нарахувань, період: 01.03.2019 – 15.07.2019,  відповідачем внесено також проведені ним оплати з 02.08.2019 по 04.06.2020 всього на суму 8000,00 грн., і саме з врахуванням вказаних оплат  заборгованість перед позивачем станом на 04.06.2020 (дата останнього платежу) відповідачем визначено в розмірі 25 508,36 грн. 
Відповідно до ст.1 Закону України “Про оплату праці”, ст. 94 Кодексу законів про працю України  заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. 
Матеріалами справи підтверджується, що на день звільнення позивача 15.07.2019 року та на даний час існує заборгованість по виплаті заробітної плати в  розмірі 25 508,36 грн. Відповідач проти вказаної заборгованості не заперечив, доказів її погашення станом на дату судового засідання суду не надав, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з невиплаченої заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 25  508,36 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із ст.  117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення  заробітної плати  у  зв`язку  із  затримкою  розрахунку  при  звільненні,  що працівникові не були  виплачені  належні  йому  від  підприємства, установи,  організації  суми  в день звільнення,  коли ж він у цей день не був на роботі,  - наступного дня  після  пред`явлення  ним роботодавцеві  вимог  про розрахунок,  суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній  заробіток  за  весь  період затримки розрахунку,  а при непроведенні його до розгляду справи - по  день  постановлення  рішення,  якщо  роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником  вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої  статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно правової позиції Верховного суду України в справі за № 6-76 цс 14 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року), передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.
Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що  у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що  нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються   із   середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,  провадяться шляхом множення  середньоденного  (годинного)  заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках,  передбачених  чинним  законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна  (годинна)  заробітна  плата  визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число  відпрацьованих  робочих днів (годин),  а  у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних  днів за цей період. У  разі   коли  середня  місячна  заробітна  плата  визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом  множення  середньоденної заробітної плати,  розрахованої  згідно з абзацом  першим  цього пункту,  на  середньомісячне  число  робочих днів у розрахунковому періоді.  Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа  робочих  днів за останні два календарні місяці згідно з  графіком  роботи  підприємства,  установи,  організації, встановленим   з   дотриманням  вимог  законодавства.
Позивачем визначено середньоденну заробітну плату за травень - червень в розмірі 333,05 грн. (зарплата за травень 6  302,32 грн. + зарплата за червень 7 020,01 грн. поділено на 40 робочих днів), та нараховано середній заробіток за весь час затримки за період з 16.07.2019 по 24.07.2020 (в якому 258 робочих днів)  в розмірі  85  926,90 грн.  (згідно заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог  від 24.07.2020 (надійшла до суду 28.07.2020)
Відповідачем у розрахунку середнього заробітку визначено середньоденну заробітну плату позивача  в розмірі 315,12 грн. У запереченні №112/1601юр від 17.08.2020  на відповідь на відзив відповідач зазначив, що позивач  у  період з 03.06.2019 по 05.07.2019 перебував у відпустці (накази №І0000001266 від 20.05.2019 (розпорядження) про надання відпустки додаються), тому при обчисленні середньої заробітної плати зазначений період  відпустки та сума відпускних коштів у розмірі 7  020,01 грн. не враховуються, тому середній заробіток за весь час затримки за період з 16.07.2019 по 24.07.2020 становить 81300,96 грн. 
Суд  першої інстанції врахувавши вимоги законодавства, перевіривши здійснені  позивачем та відповідачем розрахунки середньоденної заробітної плати позивача, дійшов правомірного висновку що середньоденна заробітна плата позивача є обгрунтованою  в розмірі  визначеному відповідачем, яка складає 315,12 грн., а відтак середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2019 по 24.07.2020 складає 81300,96 грн. (315,12х258=81300,96).
Таким чином  позовна  вимога в частині стягнення з відповідача  на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 81 300,96 грн. В решті частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку в розмірі 4  625,94 грн. слід відмовити.
Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Також, слід зазначити, що як роз`яснено абзацом 5 п.6  Постанови Верховного суду України №13 від 24.12.1999р. “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці”,  задовольняючи вимоги про оплату  праці,  суд  має  навести  в рішенні  розрахунки,  з  яких  він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата  прибуткового податку з громадян  є  відповідно обов`язком  роботодавця  та працівника, суд  визначає  зазначену суму без утримання  цього податку й   інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 
Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, усі виплати включаються   в  розрахунок  середньої заробітної плати у тому розмірі,  в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування  на  податки,   стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань   із  заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. 
Згідно правової позиції Верховного суду у справі за № 359/10023/16-ц  (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 року), суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції перевіривши розрахунок позивача про нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, врахувавши правову позицію Верховного Суду, дійшов правомірно висновку позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки в сумі 25 508 грн. 36 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті), та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 81 300 грн. 96 коп.(з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів і зборів, при виплаті). В задоволенні решти позовних вимог про стягнення середнього заробітку в розмірі 4  625 грн. 94 коп. слід відмовити.
За таких обставин справи колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Що ж стосується твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм ст. 117 Кодексу законів про працю України, то колегія суддів їх відхиляє як безпідставні та такі, що спростовані матеріалами справи.
Щодо доводів апелянта про відсутність його вини у непроведенні вчасного розрахунку при звільненні оскільки на банківські рахунки ПрАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра”  в межах відкритих органами ДВС виконавчих проваджень накладено арешти, то апеляційний суд погоджується з позивачем, що порушення процедури банкрутства відносно боржника та накладення арештів на його рахунки не може свідчити про відсутність вини відповідача та не є підставою для звільнення відповідача, як роботодавця, від обов`язку сплатити зазначені кошти.
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020 по справі №914/2350/18 (914/1305/20) винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 

Постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020 року у справі №914/2350/18 (914/1305/20) залишити без змін. 
Апеляційну скаргу ПАТ “Львівський електроламповий завод “Іскра” залишити без задоволення.
Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                   О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                 М.Б. Желік   

                                                                                                                                 О.С. Скрипчук

“Повний текст постанови виготовлено 28.04.2021”