ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 741/279/21
Головуючий у першій інстанції – Крупина А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/729/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: Мринська сільська рада Носівського району
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державний реєстратор відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко Ольга Михайлівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” на ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Крупини А.О. від 09 березня 2021 року, місце постановлення ухвали м.Носівка, у справі за позовом Мринської сільської ради Носівського району до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державного реєстратора відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко Ольги Михайлівни про визнання незаконними та скасування рішень,

                             В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Мринська сільська рада Носівського району звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державного реєстратора відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко О.М. про визнання незаконними та скасування рішень, в якому просила: визнати незаконним та скасувати рішення зборів громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства ”Україна” Про виділення для заміщення відсутнього майна, майна з переліку майна, яке не підлягає паюванню, а саме - адмінприміщення вартістю 61 860 грн., та включення його до уточненого переліку майна пайового фонду, оформлене протоколом зборів громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства ”Україна” від 09.03.2013 року;  визнати незаконним та скасувати рішення комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки КСП ”Україна” від 16.08.2019 року Про виділення ОСОБА_1 у власність в рахунок майнового паю адмінприміщення (4/5 частини), №10 в переліку майна на невитребувані майнові паї, вартістю 61 860 грн., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлене протоколом засідання комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки КСП ”Україна” від 16.08.2019 року; скасувати акт приймання-передачі майна пайового фонду від 20.08.2019 року про передачу громадянину ОСОБА_1 4/5 частини адмінприміщення вартістю 61 860 грн., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 55688316 від 14.12.2020 року, прийняте державним реєстратором відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко О.М.

У березні 2021 року Мринською сільською радою Носівського району було подано заяву про забезпечення позову, в якій Мринська сільська рада Носівського району просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення  арешту на приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2248105374238, а також заборонити передачу зазначеного приміщення в оренду, лізинг та будь-яке інше платне чи безоплатне користування третім особам. В обґрунтування вимог даної заяви позивач вказує, що Мринська сільська рада Носівського району має право на частину спірного приміщення по АДРЕСА_1 , при цьому, ОСОБА_1 право власності на частину даного приміщення набуто з порушенням норм чинного законодавства. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна  від 15.01.2021 року (індексний номер 240585764) вбачається, що власником 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 453,2  кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, є  ОСОБА_1 . Рішення  про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55688316 від 14.12.2020 року 14:47:59, було прийнято  ОСОБА_7 , Бобровицька міська рада, Чернігівська обл. Із вказаної вище інформації вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровано за типом майна: нежиле приміщення, Мринська сільська рада, загальною площею 94,2 кв.м, номер запису 41 в книзі 1, реєстраційний номер 12435734. Водночас,  власником 1/5 частки вказаного вище нежилого приміщення є Держава Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на правах повного господарчого відання за Українським державним підприємством поштового зв`язку ”Укрпошта”, загальна площа 59,85 кв.м, номер запису 87 в книзі 1, реєстраційний номер майна 24767768. На думку позивача, накладення арешту на спірне приміщення забезпечить можливість для зупинення можливого незаконного відчуження вказаного спірного нерухомого майна, або його знецінення чи  безоплатної передачі, що може унеможливити виконання рішення суду, і як наслідок, це може викликати очевидну  небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Оскільки позивачем є Мринська сільська рада, незабезпечення позову може значно ускладнити виконання покладених на неї законодавством функцій та повноважень, як представницького органу місцевого самоврядування, вплине на дотримання та реалізацію прав жителів громади в цілому, ускладнить доступ не тільки працівників до своїх робочих місць, а і жителів громади до органу місцевого самоврядування для отримання послуг. 

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року заяву Мринської сільської ради Носівського району про забезпечення  позову,  задоволено.  Судом  накладено  арешт  на 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, яка належить  власнику ОСОБА_1 на підставі  рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55688316 від 14.12.2020 року 14:47:59, ОСОБА_7 , Бобровицька міська рада, Чернігівська область. Заборонено ОСОБА_1   здійснювати передачу 4/5 частки  приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  в оренду, лізинг та будь-яке інше платне чи безоплатне користування третім особам. Власник приміщення: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , код згідно з ДРФО НОМЕР_1 .
     
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 09.03.2021 року є необґрунтованою, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що судом першої інстанції не прийнято до уваги положення статей: 149,150 ЦПК України, суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, а також не провів оцінки обґрунтованості доводів заявника. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що є необґрунтованим посилання в заяві позивача про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, оскільки дане посилання позивача без наведення відповідного обґрунтування, не може бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що позовна заява по даній справі ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року залишена без руху, з підстав її невідповідності вимогам статей: 175, 177 ЦПК України. При цьому, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом визначення змісту позовних вимог до кожного із відповідачів, конкретизації, яке саме цивільне право позивача кожним із них порушено, та в чому конкретно воно полягає, зазначення у позовній заяві способу захисту прав або інтересів позивача, передбаченого законом. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що за даних обставин, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив заяву позивача про забезпечення позову, вживши непропорційні заходи по забезпеченню позову, що призвело до порушення прав відповідача ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що матеріали справи не містять конкретних доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві позивача на наявність можливості вчинення відповідних дій відповідачем щодо спірного майна, є надуманим, і не може бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що позивачем, крім власних припущень, не надано суду доказів відносно того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що при постановленні оскаржуваної ухвали від 09.03.2021 року судом першої інстанції не враховано інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. А саме, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що частина спірного майна перебуває в оренді, і за даних обставин, обмеження можливості відповідача користуватись та розпоряджатись майном може призвести до незворотних наслідків. Вжиття таких видів забезпечення позову обумовить неможливість розпорядження власником своїм майном, що в подальшому буде призводити до його збитків, та не буде сприяти виконанню рішення суду, а навпаки, унеможливить його виконання. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що заявник не надав суду жодних доказів, та не навів фактичних даних на підтвердження наявності недобросовісної поведінки відповідача чи його намірів щодо відчуження майнових прав, з якими пов`язується застосування вказаних заходів, про які позивач просив у заяві про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції не звернув уваги на їх співмірність та достатність відповідних заходів, і зробив висновок про необхідність вжиття певних заходів забезпечення позову без наявності належних доказів на підтвердження такої необхідності. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки при забезпеченні позову здійснюється захист реально порушених прав, а не тих, які можуть бути порушені у майбутньому.    

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” просить скасувати оскаржувану ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року, при цьому, відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 09.03.2021 року є необґрунтованою, її висновки не узгоджуються із вимогами законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” зазначають, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не прийняв до уваги положення статей:150,151,153 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” стверджують, що заява позивача про забезпечення позову не відповідає вимогам п.6 ч.1 статті 151 ЦПК України, оскільки вона не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 09.03.2021 року не містить в собі обґрунтувань, підтверджених допустимими та належними доказами, щодо вжиття будь-яких дій ОСОБА_1 , які створюють реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. У оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції від 09.03.2021 року суд не зазначив, які дії вчиняє та/або вчиняв ОСОБА_1 , що викликають сумніви у його добропорядності та викликають реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також, яким чином передання в оренду, лізинг та будь-яке інше платне чи безоплатне користування третім особам нерухомого майна може ускладнити виконання рішення суду, хоча б теоретично. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” зазначають, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 09.03.2021 року порушуються права та інтереси третіх осіб, оскільки вона перешкоджає (унеможливлює) здійснення апелянтом господарської діяльності у орендованих Товариством з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” приміщеннях. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” стверджують, що вищенаведені обставини свідчать про відсутність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 09.03.2021 року принципу співмірності, оскільки негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову явно перевищують примарні наслідки, які можуть настати внаслідок невжиття таких заходів. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач Мринська сільська рада Носівського району просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” позивач Мринська сільська рада Носівського району просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” відповідач ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року у даній цивільній справі, у зв`язку із її необґрунтованістю. 

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої ним апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 09.03.2021 року, також вважав обґрунтованою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” на ухвалу суду першої інстанції від 09.03.2021 року, і просив задовольнити подані апеляційні скарги. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” - адвокат Поліщук Б.В. підтримав доводи та вимоги поданої Товариством з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 09.03.2021 року, також вважав обґрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 09.03.2021 року, і просив задовольнити подані апеляційні скарги. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Мринської сільської ради Носівського району - адвокат Постой О.В. просив залишити без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” на ухвалу суду першої інстанції від 09.03.2021 року у зв`язку із їх безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року.  
В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державний реєстратор відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко О.М., належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.198,199,200,202,204,205), не з`явились. 
Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
  
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року заяву Мринської сільської ради Носівського району про забезпечення  позову,  задоволено.  Судом  накладено  арешт  на 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, яка належить  власнику ОСОБА_1 на підставі  рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55688316 від 14.12.2020 року 14:47:59, ОСОБА_7 , Бобровицька міська рада, Чернігівська область. Заборонено ОСОБА_1   здійснювати передачу 4/5 частки  приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  в оренду, лізинг та будь-яке інше платне чи безоплатне користування третім особам. Власник приміщення: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , код згідно з ДРФО НОМЕР_1 .

Як вбачається із оскаржуваної ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року, задовольняючи заяву Мринської сільської ради Носівського району про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що з врахуванням предмету та підстав спору, який виник між сторонами, мети забезпечення позову, суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на нежитлові приміщення та заборона вчинення певних дій, відповідає вимогам процесуального законодавства, є повністю співмірним з позовними вимогами, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до порушення прав позивача. При цьому, суд першої інстанції вказав, що забезпечення позову лише тимчасово унеможливить розпорядження ОСОБА_1 спірним нерухомим майном, до вирішення спору в суді, і такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.
     
В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” відносно того, що висновок оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.03.2021 року про задоволення заяви Мринської сільської ради Носівського району про забезпечення позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та із приписами норм права, які регулюють спірні правовідносини.           
    
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, провадження №14-88цс20, а також в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №638/20248/19, провадження №61-11744св20.      

Відповідно до ч.2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.   

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, заборона вчиняти певні дії. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що ”співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову”.

При цьому, необхідно зазначити, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі, в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому, існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. 

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, час формування: 15.01.2021 року (а.с.26-28), відповідач ОСОБА_1 є власником 4/5 частин (спільна часткова власність) адміністративної будівлі, загальною площею 453,2 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
         
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, провадження №14-88цс20, зазначено, що ”умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача”.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”  стверджують, що позивач не надав суду конкретних доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві позивача на наявність можливості вчинення відповідних дій відповідачем ОСОБА_1 щодо спірного майна, є надуманим, і не може бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційних скарг вказують, що позивачем, крім власних припущень, не надано суду доказів відносно того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Доводи апеляційних скарг зазначають, що при постановленні оскаржуваної ухвали від 09.03.2021 року судом першої інстанції не враховано інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. А саме, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що частина спірного майна перебуває в оренді, в тому числі, і у Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, і за даних обставин, обмеження можливості відповідача користуватись та розпоряджатись майном може призвести до незворотних наслідків, а також перешкоджає Товариству з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” здійснювати свою господарську діяльність у орендованих приміщеннях. Доводи апеляційних скарг вказують, що вжиття застосованих судом видів забезпечення позову обумовить неможливість розпорядження власником своїм майном, що в подальшому буде призводити до його збитків, та не буде сприяти виконанню рішення суду, а навпаки, унеможливить його виконання. Доводи апеляційних скарг стверджують, що заявник не надав суду жодних доказів, та не навів фактичних даних на підтвердження наявності недобросовісної поведінки відповідача чи його намірів щодо відчуження майнових прав, з якими пов`язується застосування вказаних заходів, про які позивач просив у заяві про забезпечення позову. Доводи апеляційних скарг вказують, що суд першої інстанції не звернув уваги на співмірність та достатність відповідних заходів, і зробив висновок про необхідність вжиття певних заходів забезпечення позову без наявності належних доказів на підтвердження такої необхідності. Доводи апеляційних скарг зазначають, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки при забезпеченні позову здійснюється захист реально порушених прав.     

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. 

Апеляційний суд вважає обґрунтованими вищезазначені доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, оскільки позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві про забезпечення позову. При цьому, саме лише посилання позивача у заяві про забезпечення позову на наявність можливості вчинення відповідачем ОСОБА_1 певних дій щодо належного йому майна, не може вважатися достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. 

Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися,  зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.  
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що  вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із  застосуванням  відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.32), між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_8 укладено договір оренди нежитлових приміщень №01 від 31.12.2020 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_9 ОСОБА_1 було передано у строкове платне користування групу нежитлових приміщень в адміністративній будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
31.12.2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” було укладено договір оренди нежитлових приміщень №03, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” прийняло в строкове платне користування групу нежитлових приміщень другого поверху №20,21 адміністративної будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,2 кв.м, для використання у якості офісних приміщень, що підтверджується відповідним актом від 31.12.2020 року прийому-передачі нежитлових приміщень відповідно до договору №03 від 31.12.2020 року (а.с.71-72,73).
     
Є обгрунтованими доводи апеляційних скарг відносно того, що вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.          
Предметом позову у даній цивільній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання незаконними та скасування рішень. При цьому, у заяві про забезпечення позову, яка задоволена судом першої інстанції, позивач просив накласти арешт на спірне майно та заборонити відповідачу ОСОБА_1 вчиняти щодо спірного майна дії майнового характеру, що є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами. В разі задоволення судом вимог заявленого позову, рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, і за даних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційних скарг відносно того, що застосований судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 09.03.2021 року захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами у даній справі.     

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” необхідно задовольнити. При цьому, ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09.03.2021 року - скасувати. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви Мринської сільської ради Носівського району про забезпечення позову у справі за позовом Мринської сільської ради Носівського району до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державного реєстратора відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко О.М. про визнання незаконними та скасування рішень. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Мринської сільської ради Носівського району на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.54) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а також стягнути з Мринської сільської ради Носівського району на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.70) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,
                               
                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” - задовольнити. 

Ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року - скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви Мринської сільської ради Носівського району про забезпечення позову у справі за позовом Мринської сільської ради Носівського району до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державного реєстратора відділу ”Центр надання адміністративних послуг” Бобровицької міської ради Бойко Ольги Михайлівни про визнання незаконними та скасування рішень. 

Стягнути з Мринської сільської ради Носівського району  на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Мринської сільської ради Носівського району на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Україна” 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 15.06.2021 року. 

Головуючий:                                           Судді: