Номер провадження: 22-ц/813/1554/21 
Номер справи місцевого суду: 522/6228/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сіваченко Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Одеська місцева прокуратура №2, про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання досудового слідства та суду, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст позовної заяви.
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Одеська місцева прокуратура №2, про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання досудового слідства та суду, по котрій просив суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду в розмірі 1 500 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що стосовно позивача тривало попереднє розслідування справи та судовий розгляд справи протягом семи років одного місяця та дев`ятнадцяти днів, у зв`язку з чим, позивач вважає, що за строк перебування під слідством та судом він отримав право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у зв`язку з нанесенням йому психологічної травми та моральних страждань.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Одеська місцева прокуратура №2, про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання досудового слідства та суду задоволено частково. Стягнено за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 514 807 гривень, що була завдана внаслідок незаконних дій органів дізнання та досудового слідства. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №2 просить оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неправильно зазначено період перебування ОСОБА_1 під судом та слідством

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, задовольняючи позовну заяву частково, судом першої інстанції вірно встановлено, що 29 жовтня 2008 року заступником прокурора Малиновського району м. Одеси Крикуновим В.В. порушено кримінальну справу по факту перевищення влади та службових повноважень, скоєного посадовими особами Малиновської районної адміністрації м. Одеси за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 ч. 1 КК України.
27 жовтня 2009 року старшим слідчим прокуратури Малиновського району м. Одеси Булгаковою Т.В. було порушено кримінальну справу відносно керуючого справами Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ст. 365 ч.1 КК України - перевищення службових повноважень, яке спричинило істотну шкоду громадським інтересам та ст. 366 ч. 2 КК України - службове підроблення, яке спричинило тяжкі наслідки.
09 листопада 2009 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 365 ч. 1 та 366 ч. 2 КК України.
Клопотання сторони захисту від 10.11.2009р. про конкретизацію пред`явленого обвинувачення слідчим було 11.11.2009р. відхилено.
Справа відносно ОСОБА_1 розглядалась Малиновським районним судом м. Одеси в період з 2011 по 2015 роки.
Після внесення змін до Кримінального кодексу України на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України в частині імплементації в національне законодавство положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 365 КК України було закрито судом у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2015 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 було повернено прокурору Малиновського району м. Одеси для організації та проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 залишено підписку про невиїзд.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2015 року про направлення кримінальної справи по звинуваченню ОСОБА_1 по ст. 366 ч. 2 КК України на додаткове розслідування залишено без змін.
Позивач посилається на те, що з листа Одеської місцевої прокуратури №2 №16-89/2647вих19 від 07.03.2019р. на ім`я адвоката позивача Казарновського О.Л. стало відомо, що кримінальну справі відносно ОСОБА_1 було закрито прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 Урсаловим С.В. 27 грудня 2016 року у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Згідно ст. 23 ч. ч. 1, 2, 3, 4 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На недопустимості порушення вимог цієї статті багато разів наголошувалось ЄСПЛ, в тому числі, в рішеннях справах: Сіреджук проти України (Siredzhuk v. Ukraine рішення у справі від 21 січня 2016 року, заява № 16901/03), Кривошей проти України (Krivoshey v. Ukraine, рішення від 23 червня 2016 року, заява № 7433/05).
Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода завдана, фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, у даному випадку тримання під вартою та підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
Також, як встановлює ст. 1167 ч. 2 п. 2 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, у даному випадку тримання під вартою та підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
У силу ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
При цьому, згідно ст. 2 ч.1 п.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
Як передбачає ст. 3 п. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.
Відповідно до ст. 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Представник третьої особи, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, наголошував у своїх поясненнях, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, та виходячи із розрахунку, здійсненого представником прокуратури, сума відшкодування з урахуванням строку перебування позивача під слідством та судових органів може складати 358 878,00 гривень.
Згідно ст. 13 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
У відповідності до п. п. 4, 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 р. № 6/5/3/41 (далі - Положення) завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.
Статтею 11 Закону також встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
Статтею 13 Закону встановлюється, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Загальний строк перебування позивача під судом і слідством складає 109 місяців, тобто, з урахуванням вимог ст. 13 Закону, позивач має безумовне право вимоги на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, у розмірі 514 807 грн. (109 місяців під судом та слідством х 4723 грн. - мінімальна заробітна плата в Україні на січень 2020 р.).
Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тож, з урахуванням розрахунку відшкодування шкоди, наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями учасників справи, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог у розмірі 514 807 грн., що буде справедливим та достатнім.
Однак колегія суддів не погоджується з викладеною резолютивною частиною рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі – Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Таким чином, зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення відомостей про суб`єкта його виконання, вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим.
Отже, апеляційний дійшов висновку, що резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що зазначений судом першої інстанції спосіб обчислення строку перебування під слідством та судом повністю відповідає позиції ЕСПЛ, викладеної у рішенні від 17 грудня 2019 року у справі «Азюковська проти України» (Заява № 47921/08), пункти 35 та 39.
«35. Суд вважає, що цей період, коли заявниця думала, що залишалася суб`єктом кримінального провадження, через органи Влади повідомили її про протилежне, має враховуватись під час оцінки тривалості провадження (див. рішення у справі «Боржонов проти Росії» (Borzhonov v. Russia), заява № 18274/04, пункт 38, від 22 січня 2009 року).
39. Із загального періоду у більше ніж чотири роки період тривалістю один рік і чотири місяці, з 07 червня 2005 року по 19 жовтня 2006 року, був спричинений тим, що органи влади не поінформували заявницю про постанову про закриття справи щодо неї, винесену у першу дату. Уряд не надав жодного пояснення такого неповідомлення, яке було явним порушенням національного законодавства».
ОСОБА_1 не повідомляли про прийняте у кримінальному провадженні рішення, отже весь період з дати, зазначеної на постанові про закриття кримінального провадження (27 грудня 2016 року) та до дати отримання копії постанови про закриття кримінального провадження (12.03.2019р.) слід враховувати під час оцінки тривалості провадження.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 задовольнити частково.
Резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року змінити та викласти у наступній редакції:
«Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) компенсацію на відшкодування моральної школи 514 807 гривень, що була завдана внаслідок незаконних дій органів дізнання та досудового слідства».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуючий                                                                Р.Д. Громік

Судді:                                                                М.М. Драгомерецький

                                                                               А.І. Дришлюк