П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11573/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна   
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
01 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В., 
представника відповідача: Стасюк І.Я., 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду  з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 22 червня 2020 року № 726 «Про застосування дисциплінарних стягнень та позбавлення премій» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції дільничного офіцера поліції сектору превенції Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції   ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 23 червня 2020 року № 165 о/с із змінами внесеними наказом № 233 о/с від 14 серпня 2020 року, про звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) дільничного офіцера поліції сектору превенції Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції   ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та стягнути на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення та до дня поновлення на роботі. 

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, зокрема, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно, неповністю дослідив матеріали та обставини справи, не врахував доводи позивача, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами. Вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились , подали до суду заяву, у якій підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд провести розгляд справи без їх участі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З обставин справи колегією суддів встановлено, що позивача 07.11.2015 прийнято на службу до органів Національної поліції України. На момент звільнення, позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

З 23.06.2020 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції, про що винесено відповідний наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 165 о/с від 23.06.2020, з яким позивач ознайомлений 23.06.2020, про що свідчить відмітка на такому наказі.
У зв`язку із встановленням факту перебування позивача у період з 23.06.2020 по 22.07.2020 включно на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Олевська центральна лікарня», наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 14.08.2020 № 233 о/с  внесені зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області №165о/с від 23.06.2020 в частині дати звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , зокрема, дату звільнення з 23.06.2020 замінено датою звільнення з 22.07.2020.

Позивач вважає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції є незаконним, оскільки встановлені обставини підтверджують відсутність у його діях будь-якого дисциплінарного проступку, так як відповідачем не відображеного жодного мотиву та мету вчинення дисциплінарного проступку, а також не зазначено жодного суттєвого доказу в підтвердження його винуватості.
Зазначені обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому  застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. 

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. 
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію України" від 2 липня 2015 року №580-VIII (в редакції, чинній на момент винесення спірного наказу, далі - Закон №580-VIII).

Частиною 1 ст.1 Закону №580-VIII передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Основні обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону №580-VIIІ.
Зокрема, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно зі ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Так, сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».
Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Згідно з ч.2 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1)зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Таким чином,  звільнення із служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.
Відповідно до ч.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Так, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Відповідно до частини першої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

З матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції у Житомирській області №637 від 20.06.2020 призначено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоду за участі ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 (Республіки Польща), у салоні якого знаходився дільничний офіцер поліції сектору превенції цього ж відділення поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 , здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Круз», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди її учасники отримали тілесні ушкодження різного характеру, а лейтенант поліції ОСОБА_2 доставлений до лікувального закладу без свідомості.

У ході службового розслідування встановлено, що 20.06.2020, близько 13.00 год., поблизу будинку №20 по вул. Володимирівська в м. Олевськ Олевського району Житомирської області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 (Республіки Польща), у салоні якого знаходились лейтенант поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Круз», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в салоні якого, у якості пасажира, перебувала донька останньої - ОСОБА_5 .
Усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди доставлено до Олевської центральної районної лікарні, для надання медичної допомоги. 
Позивач, перебуваючи у приміщення КУ «Олевська центральна районна лікарня», від проходження освідування в установленому законом порядку, а також від здачі біологічних речовин, у присутності свідків, категорично відмовився.
Цього ж дня, о 23.00 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 доставлено до Коростенської ЦМЛ, де за результатами проведеного медичного освідування щодо перебування у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного за допомогою технічного приладу газоаналізатору «Алконт-СУ», останнього визнано таким, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зокрема 0,5 проміле, що підтверджується висновком Коростенської ЦМЛ від 20.06.2020.
Від здачі біологічних речовин у добровільному порядку та у присутності свідків, позивач категорично відмовився, останнього примусово того ж дня о 23.00 год (майже через 12 год. після ДТП) доставлено до Коростенської ЦМЛ для проведеного медичного освідування щодо перебування у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, за результатами якого позивача визнано таким, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
За вищевказаним фактом 20.06.2020 слідчим відділенням Олевського відділення поліції Коростенського ВП ГУНП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020060260000185 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України.
21.06.2020, згідно з постановою прокурора Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області підслідність вказаного кримінального провадження визначено за Державним бюро розслідувань, розташованим у м. Хмельницькому. На проведення службового розслідування, у порядку статті 208 КПК України ніхто не затримувався.
Досудове розслідування у вказаному кримінальне провадженні триває, про підозру нікому не повідомлено.

За результатами вказаного службового розслідування складено висновок від 22.06.2020, в якому, серед іншого, вирішено застосувати до позивача, дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, за порушення службової дисципліни, невиконання вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII, в частині неухильного дотримання законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, поваги та охорони честі держави, гідного несення високого звання поліцейського, гідного і чесного поводження в позаслужбовий час, ігнорування вимог керівництва НПУ та ГУНП, не маючи почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, вчинення негідної поведінки проти інтересів служби, що суперечить покладеним на поліцейського обов`язку, підриває довіру до нього, як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу, порушення розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у вчиненні поза службою, в стані алкогольного сп`яніння, дій і вчинків, які можуть зашкодити чи негативно вплинути на імідж Національної поліції України, порушення п.п. «а» п. 2.9, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, в частині керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушення Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої четверо людей отримали тілесні ушкодження, а також відмови від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Отже, позивача звільнено зі служби в Національній поліції України за порушення службової дисципліни, невиконання вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та ігнорування вимог керівництва Національної поліції України та Головного управління Національної поліції України.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.
Пунктом 2 Розділу ІІ Правил передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики за будь-яких обставин як у робочий, так і в неробочий час.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
При цьому, суд звертає увагу на той факт, що працівник поліції, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральне зобов`язання бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин відданим інтересам служби.
В той час, дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.
Так, під вчинками, що дискредитують систему органів поліції та поліцейських слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером підривають довіру та авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції, та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято в межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) з учиненим особою діянням.
При цьому, вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Судом першої інстанції  із пояснень очевидця ОСОБА_6 , а також наявних матеріалів справи встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стало створення дорожньо-транспортної пригоди та отримання її учасниками тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості.
Зазначене є вчинком, який дискредитує систему органів поліції та поліцейських в очах громадськості.
Встановлені обставини жодними належними та допустимими доказами апелянтом не спростовано. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 лише вказує на незгоду із обставинами справи, які відображені у рішенні суду першої інстанції. Однак, доказів в спростування висновків службового розслідування, пояснень свідка та висновків суду апелянтом не додано. 
Посилання апелянта на те, що проведення службового розслідування та звільнення зі служби відбулось в період його непрацездатності, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів того, що відповідачу було відомо про перебування позивача на лікарняному апелянтом не надано. 
Більше того, судом встановлено, що шляхом видання наказу від 14.08.2020 № 233 о/с відповідачем самостійно відновлено порушене право позивача в частині реалізації дисциплінарного стягнення (звільнення) у період його тимчасової непрацездатності. 

Суд апеляційної інстанції зазначає, що  зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, вбачається, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Судова колегія зауважує, що позивач прийняв присягу працівника поліції та добровільно взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і які він повинен дотримуватися.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем у справі було допущено грубе порушення службової дисципліни, а саме вимог  ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1.ч.1ст.18 Закону України "Про національну поліцію", п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських.
Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стало створення дорожньо-транспортної пригоди та отримання її учасниками тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, є вчинком, який дискредитує систему органів поліції та поліцейських в очах громадськості. 

Судом встановлено, що висновок службового розслідування, складений з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, відтак погоджується з висновками відповідача про те, що оскаржуваний наказ є правомірним, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідає вчиненому позивачем проступку.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, колегія суддів не бачить підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   06 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.