УХВАЛА

26 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/656/20
адміністративне провадження № К/9901/18647/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової    Р.Ф., 

перевіривши касаційну скаргу адвоката Подковського Анатолія Олеговича в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1    
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від  16 листопада 2020  року   
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року
у справі №500/656/20
за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1    
до Головного управління ДПС у Тернопільській області
про визнання протиправними та скасування рішень, 

ВСТАНОВИВ:
24 травня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Подковського А.О. в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від  16 листопада 2020 року   та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №500/656/20, предметом спору у якій є визнання протиправними та скасування:
- податкового повідомлення-рішення №00000113302 від 08 січня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб із врахуванням штрафних санкцій на 226447,11 грн;
- податкового повідомлення-рішення №00000123302 від 08 січня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, сплачений фізичними особами за результатами річного декларування із врахуванням штрафних санкцій на 15725,50 грн;
- податкового повідомлення-рішення №00000203302 від 08 січня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та застосовано штрафні санкції, пеню на 153574,75 грн;
- податкового повідомлення-рішення №00000213302 від 08 січня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб з урахуванням штрафних санкцій та пені на 13554,52 грн;
- податкового повідомлення-рішення №00000183302 від 08 січня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 30096,25 грн;
- вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0000133302 від 08 січня 2020 року, якою зобов`язано сплатити недоїмку в сумі 118324,78 грн;
- рішення про застосування штрафних санкцій №0000143302 від 08 січня 2020 року на суму 20010,78 грн.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Разом з тим адвокат Подковський А.О., який діє в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , не навів у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження відповідно до пунктів 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України щодо кожного оскаржуваного рішення.
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на його думку, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Крім того, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б)   особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно з пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб віднесено до категорії справ незначної складності.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 КАС України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

На час звернення позивача з адміністративним позовом - 2020 рік, відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі з 01 січня 2020 року становить 2102,00  грн.
Отже, шість із семи оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень (крім податкового повідомлення-рішення №00000113302 від 08 січня 2020 року) відносяться до категорії незначної складності, у зв`язку з чим не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу адвоката Подковського Анатолія Олеговича в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1    на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від   16 листопада 2020 року   та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №500/656/20 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1    до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                                Р.Ф. Ханова