Справа № 308/6976/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         16 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дрюченко Олександр Сергійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року, ухвалене головуючим суддею Івановим А.П., за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комінвестбанк» про дострокове розірвання договору оренди та звільнення орендного нежитлового приміщення,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Комінвестбанк» про дострокове розірвання договору оренди та звільнення орендного нежитлового приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 127,6 кв.м., належного йому на праві приватної власності, строком до 31 грудня 2024 року. Пунктом 9.4. договору оренди сторони погодили можливість дострокового припинення договору за ініціативою орендаря чи орендодавця. 09 березня 2020 року позивач надсилав відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди, однак відповідач відмовився розірвати договір оренди. 21 травня 2020 року позивач повторно надіслав відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди та запропонував підписати додаткову угоду про розірвання договору оренди у приватного нотаріуса, однак на визначений час і дату представник відповідача не з`явився до нотаріуса. Позивач вважає, що на його вимогу договір оренди має бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України, а нежитлове приміщення негайно повернуто йому. Оскільки відповідач відмовляється добровільно розірвати договір оренди нежитлового приміщення та повернути його позивач вимушений звертатись до суду із цим позовом.
Враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 просить достроково розірвати договір оренди від 31 січня 2014 року, що зареєстрований за №83 та укладений між ним та відповідачем. Зобов`язати відповідача звільнити належне йому на праві приватної власності приміщення та стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору в розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дрюченко О.С., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відмовляючи у задоволені позову, суд вважав, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не встановлено, що відповідачем порушуються чи не виконуються умови договору оренди, зокрема в частині сплати орендних платежів, при цьому договір оренди передбачає можливість розірвання такого в односторонньому порядку лише у разі невиконання чи неналежного виконання орендарем взятих на себе зобов`язань. Вказані висновки суду першої інстанції є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи.
За договором оренди нежитлового приміщення магазину від 31 січня 2014 року ОСОБА_1 передав, a AT «Комінвестбанк» взяв у тимчасове платне користування нежиле приміщення магазину, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 9.2 договору строк оренди складає 10 років з моменту підписання акту приймання-передачі та діє до 31 січня 2024 року. Відповідно до п. 4.1. Договору, розмір орендної плати за орендне користування приміщення, що орендується складає 442,55 грн. у тому числі ПДВ за один квадратний метр. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа місяця за який проводиться оплата (п.4.2. Договору). Оплата орендної плати здійснюється Орендарем на підставі цього Договору без виставляння Орендодавцем рахунку. Пунктом 6.3. Договору, передбачено право Орендодавця розірвати Договір в разі погіршення стану орендованого майна, внаслідок його неналежного використання або невиконання інших умов даного Договору. Відповідно до п.10.3. Договору, у випадку невиконання умов даного договору однією із Сторін, інша Сторона має право на його розірвання.
Підстави розірвання містяться у самому Договорі: Орендодавець має право розірвати Договір в разі невиконання інших умов даного Договору (п.6.3.); у разі невиконання або неналежного виконання орендарем взятих на себе згідно даного Договору зобов`язань, інша сторона має право розірвати даний Договір у односторонньому порядку (п.9.3. Договору); Сторони погодили, що Договір може бути достроково припинений за ініціативою Орендаря чи Орендодавця (п.9.4.); у випадку невиконання умов даного договору однією із Сторін, інша Сторона має право на його розірвання (п.10.3. Договору). 
Однак, суд не надав належної правової оцінки змісту вказаним вище пунктам Договору, не перевірив доводи сторін. Вказане призвело до помилкового висновку суду першої інстанції, що існування боргу по оплаті орендної плати не може бути прийнято судом до уваги, оскільки є голослівним. При цьому в судовому засіданні представник позивача вказував про наявність судового спору про стягнення заборгованості за Договором від 31.01.2014 року по сплаті орендної плати (березень - грудень 2018 року в розмірі 508 224,42 грн.) також, відповідно до умов Договору нараховані штрафних санкцій у розмірі 234 989,05 грн.
Крім того вказує, що після звернення до суду з вказаним позовом, AT «Комінвестбанк» частково погасив заборгованість за оренду приміщення за квітень-грудень 2018 року, у розмірі 409120,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №174 5 від 10.09.2019 року. При цьому відповідач визнає частину несплачених штрафних санкцій на загальну суму 42 375,44 грн, однак добровільно їх не сплачує.
Отже, позивачем підтверджено належними доказами, що AT «Комінвестбанк» допустив порушення оплати у період березень-грудень 2018 року, а на даний час продовжує порушувати умови п. 10.2. (сплата неустойки у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу), що відповідно є підставою для розірвання договору оренди. Зазначене кореспондується з Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що за договором оренди нежитлового приміщення магазину від 31 січня 2014 року (а.с. 5-9) (далі - договір оренди) ОСОБА_1 (орендодавець) передав, а АТ «Комінвестбанк» (орендар) взяв в тимчасове платне користування нежиле приміщення магазину, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 9.2 договору строк оренди складає 10 років з моменту підписання акту приймання-передачі і діє до 31 січня 2024 року. Відповідно до п. 9.3. договору в разі невиконання чи неналежного виконання орендарем взятих на себе зобов`язань. Інша сторона має право розірвати договір в односторонньому порядку надіславши письмове повідомлення про це із зазначенням дати розірвання договору не пізніше ніж за 15 календарних днів до запланованої дати розірвання. За п. 9.4. договору оренди такий може бути достроково припинений за ініціативою орендаря чи орендодавця.

Згідно повідомлення про розірвання договору оренди (а.с. 10), посвідченого нотаріально 10.03.2020, орендодавець повідомив орендаря про розірвання в односторонньому порядку договору оренди на підставі п. 9.4 договору та необхідність звільнити приміщення протягом 15 днів.

З відповіді АТ «Комінвестбанк» від 17.03.2020 (а.с. 11) видно, що орендар вважає вимогу про одностороннє розірвання договору безпідставною.

З повідомлення від 21.05.2020 про розірвання договору оренди (а.с. 12) з`ясовано, що орендодавець пропонував орендарю укласти договір про розірвання договору оренди від 31 січня 2014 року за згодою сторін у приватного нотаріуса 01 червня 2020 року об 11 годині.

Та ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тоді як ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В розглядуваному випадку обопільна згода сторін відсутня, відповідач відмовляється від розірвання договору оренди, що підтверджується зокрема й позицію його представника, висловленою в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом згідно з критеріями, які встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суд повинен встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване під час укладення договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Підстави, на яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, встановлені статтями 782, 783 ЦК України. Таке право наймодавець має у разі, коли наймач не вносить плати за користування річчю протягом трьох місяців поспіль; користується річчю всупереч договору або призначенню речі; без дозволу наймодавця передав річ у користування інший особі; своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; не приступив до проведення капітального ремонту (якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача).

В п. 7.3 договору оренди визначено обов`язок орендаря своєчасно в повному обсязі сплачувати орендну плату. Розмір та порядок сплати такої орендної плати визначений пунктами 4.1, 4.2 договору оренди.

Згідно п. 10.3 договору оренди у випадку невиконання умов даного договору однією із сторін, інша сторона має право на його розірвання. Пункт 9.3. договору оренди визначає можливість розірвання договору в односторонньому порядку у разі невиконання чи неналежного виконання орендарем взятих на себе зобов`язань.

Положенням ч. 2 ст. 598 ЦК України передбачена можливість припинення зобов`язань на вимогу однієї із сторін. Однак необхідною умовою для цього є визначеність в законі чи в договорі підстав для однобічного припинення зобов`язання.

Отже, зі змісту вище зазначених положень Договору оренди та норм ЦК України вбачається, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд із дня закінчення строку платежу. Оскільки, визначальним у даному випадку є не наявність заборгованості чи її відсутність, а сам факт несплати орендної плати, протягом строку визначеного договором або законом.

Зазначене є свідченням того, що чинне законодавство або договір вимагають наявності систематичної несплати орендної плати (два та більше разів) як правової підстави для розірвання договору оренди.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На виконання даних процесуальних норм, ОСОБА_1 у підтвердження своїх вимог надав суду розгорнуту виписку з особового рахунку за період з 01.09.2019 по 30.09.2019 року з якої вбачається, що 10.09.2019р. за № 174/5 АТ «Комінвестбанк» здійснив оплату за оренду приміщення за квітень – грудень 2018р. згідно договору від 31.01.2014р. у сумі 409120,74 грн.

Дана фінансова операція підтверджена копією платіжного доручення №174/5 від 10.09.2019р. поданого суду представником АТ «Комінвестбанк», яким підтверджується оплата за оренду приміщення за квітень – грудень 2018р. згідно договору від 31.01.2014р. у сумі 409120,74 грн.

Доводи щодо наявності заборгованості з орендної плати доводяться також цивільною справою № 308/10369/19 про стягнення заборгованості за договором оренди у сумі 743213,48 грн.; додатковими поясненнями АТ «Комінвестбанк»; контр-розрахунком штрафних сум по договору оренди, а.с. 93-96-97-104-106.

Наведені докази підтверджують ту обставину, що АТ «Комінвестбанк» не здійснювало виплату ОСОБА_1 орендну плату протягом 9-ти місяців (квітень – грудень 2018р.) яку частково було погашено аж 10.09.2019 року.

Згідно приписів п.4.2. Договору оренди, орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа місяця за який проводиться оплата. А п.7.3. Договору оренди передбачено, обов`язок Орендаря своєчасно в повному обсязі сплачувати орендну плату. 

Оскільки АТ «Комінвестбанк» допустило заборгованість по сплаті орендної плати за значний період часу то у цьому випадку почали діяти правові наслідки з порушення зобов`язання зазначені в пункті 1 частини 1 статті 611 ЦК України, а саме, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. 

Доведеність позивачем невиконання та/або неналежне виконання відповідачем взятих на себе згідно Договору оренди зобов`язань є свідченням наявності права на розірвання такого договору в односторонньому порядку. 

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК країни, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зазначеною нормою передбачено, що розірвання договору можливе за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 

Не отримуючи на протязі 9-ти місяців орендну оплату в сумі по 56469,38 грн. (442,55 грн. х 127,6 кв.м.) щомісяця, свідчить про істотність порушення, так-як позивач зазнав шкоди у зв`язку невиконанням відповідачем умов Договору оренди у виді позбавлення орендної оплати на яку розраховував при укладенні Договору оренди. Крім цього, самостійною підставою для розірвання Договору оренди є невиконання та/або неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно Договору оренди.

Проаналізувавши обставини справи, які доведені належними доказами, колегія суддів дійшла висновку з приводу того, що АТ «Комінвестбанк» допустило невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за Договором оренди, а тому наявні правові підстави для розірвання Договору оренди від 31 січня 2014 року.

А звідси, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову внаслідок доведення позовних вимог.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступних мотивів.

За приписами частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

ОСОБА_1 за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., а за подачу апеляційної скарги у сумі 1362,00 грн., що становить загальну суму 2202,80 грн., а.с. 1, 108. Позаяк позов задоволено то загальна сума судового збору підлягає стягненню з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 . 

Як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено пунктом 4.1. Договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року за №07/07/2020 року за послуги, що надаються Адвокатом у відповідності до умов даного Договору, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі та в порядку передбаченому Додатком № 1 до даного договору, а.с. 20-22. Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року за №07/07/2020 року, сторони погодили наступні з боку адвоката послуги клієнту: 1. Ознайомлення та вивчення документів клієнта, підготовка правової позиції по вимозі клієнта – вартість послуги 2500 грн.; 2. Підготовка позовної заяви до суду - вартість послуги 5000 грн.; 3. Участь в судових засіданнях - вартість послуги 2500 грн. Таким чином, вартість витрат на професійну правничу допомогу складає загальну суму у розмірі 10 000 грн.

Тобто, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

16 листопада 2020 року адвокатом подано суду заяву про розподіл судових витрат, які становлять суму 10 000,00 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить із сукупної суми загального розміру гонорару зазначеного в пункті 4.1. Договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року за №07/07/2020 року у взаємозв`язку з Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року за №07/07/2020 року, який обумовлений сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою. Такий розмір гонорару адвоката не свідчить про нерозумність таких витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. 

При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, що передбачена Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 07 липня 2020 року за №07/07/2020 року, складає 10 000 грн., що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволено у цілому, тож до стягнення з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з встановленого та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дрюченко Олександр Сергійович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року, скасувати та постановити у даній справі постанову суду про задоволення позову.

Договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 127,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений 31 січня 2014 року приватним нотаріусом Гулянич Т.М. і зареєстрованого за № 83 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Комінвестбанк», розірвати.

Акціонерному товариству «Комінвестбанк» звільнити орендоване нежитлове приміщення загальною площею 127,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Комінвестбанк» (код ЄДРПОУ 19355562, МФО 312248, адреса: 88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса:  АДРЕСА_2  судові витрати у розмірі 2 202,80 грн., судового збору та у розмірі 10 000,00 гривень, витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 22 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: