ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 р.	Справа № 480/6035/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 27.01.21 по справі № 480/6035/20
за позовом       ОСОБА_1      
до    Головного  управління Держгеокадастру у Сумській області  треті особи     ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити  дії,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_5 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ( далі – ГУ Держгеокадастру у Сумській обл., відповідач),  в якому просив:  
- визнати протиправними та скасувати: наказ ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. № 18- 11308/16-20-СГ  від  18.03.2020 про відмову    ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою;
- наказ  ГУ   Держгеокадастру    у    Сумській   обл. від 05.03.2020 за №18-9462/16-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» (дозвіл на розроблення  документації із землеустрою було надано    ОСОБА_4 ;
- наказ  ГУ  Держгеокадастру  у  Сумській обл. від 05.03.2020 №18-9459/16-20-СГ «Про    надання  дозволу на  розроблення документації із землеустрою» (дозвіл  на розроблення  документації із землеустрою було надано   ОСОБА_3 );
- наказ ГУ  Держгеокадастру  у  Сумській  обл. від 05.03.2020 №18-9453/16-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»  (дозвіл  на розроблення  документації із землеустрою було надано    ОСОБА_2 );
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. видати наказ про надання    ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області площею 1,1675 га.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 18.03.2020 № 18-11308/16-20-СГ  "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване   судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що з 18 березня 1992 року спірна земельна ділянка не є вільною та перебуває у користуванні інших осіб, оскільки рішення IX сесії XXI скликання Яструбинської сільскої ради від 18.03.1992 є чинним, а відтак ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. порушено вимоги ч. 5 ст.116 Земельного кодексу України (далі –ЗК України) та прийнято оскаржувані накази за відсутності правових підстав.. Вказав, він постійно користується нею, сплачує податок за користування землею та має довідку  форми 3 –ДФ, яка підтверджує таке користування. Зауважив, що відсутність оформлених та зареєстрованих документів на підтвердження права власності або користування зазначеною земельною ділянкою не свідчить про незаконність користування нею. Посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18. Зазначив, що належним способом захисту його порушених прав є зобов`язання відповідача видати наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.
30.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
01.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
01.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду  відкрито апеляційне провадження по справі № 480/6035/20.
26.04.2021 на адресу суду від ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та відмовити в задоволенні позовних вимог.
26.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. 
12.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду  відмовлено в клопотанні представника позивача про розгляд справи у режимі відеоконференції. 
17.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду  задоволено клопотання позивача про участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі, та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
04.11.2011 у відповідь на заяву позивача розпорядженням голови Сумської РДА  №1034 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на земельну ділянку площею 1,6 га із зазначенням у додатку громадян, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, для ведення особистого селянського  господарства  за  рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Яструбинської СР Сумського району Сумської області, в якому вказано ОСОБА_1 за  № 10.
У 2018 році, у зв`язку з втратою первісної заяви (звернення) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 2011 року, позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність.
18.03.2020 ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. прийнято наказ № 18-11308/16-20-СГ про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з тих підстав, що бажана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, на яку видано наказ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою»  іншій особі - учаснику АТО.
01.09.2020 ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_7 повідомлено, що на відповідну земельну ділянку видано накази від від 05.03.2020 за № 18-9462/16-20-СГ, № 18-9459/16- 20-СГ, № 18-9453/16-20-СГ ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою». 
          Позивач, не погодившись з наказами ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. про відмову  у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та з наказами про надання дозволів  іншим особам, позивач звернулася до суду з даним позовом.
          Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування наказів відповідача від 05.03.2020 № 18-9462/16-20-СГ, № 18-9459/16- 20-СГ, № 18-9453/16-20-СГ, протиправності наказу від 18.03.2020 № 18-11308/16-20-СГ та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язаня ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. видати наказ про надання   ОСОБА_1 відповідного дозволу, у зв`язку з неналежністю такого способу захисту. 
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Колегія суддів зауважує, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а фактично оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Отже, в межах апеляційного перегляду судом надається правова оцінка обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. від 18.03.2020 №18-9459/16-20-СГ, №18-9462/16-20-СГ, №18-9453/16-20-СГ щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЗК України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.
Згідно з ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Так, ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно з ч. 7ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Тобто, ЗК України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Судовим розглядом встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. видано накази № 18-9462/16-20-СГ, № 18-9459/16- 20-СГ, № 18-9453/16-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Доказів наявності підстав для відмови у наданні такого дозволу, визначених ч. 7 ст.118 ЗК України, до суду не надано.
З огляду на викладене та враховуючи наведені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. у наданні дозволу на розроблення земельної документації вказаним особам. 
Враховуючи відсутність у ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. підстави відмови у наданні дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів від 05.03.2020 за №18-9462/16-20-СГ, від 05.03.2020 №18-9453/16-20-СГ.
Посилання апелянта на те, що ГУ Держгеокадстру у Сумській обл. порушено вимоги ч.5 ст. 116 ЗК України колегія суддів відхиляє та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем не вирішувалось питання      про передачу відповідних земельнрих ділянок у власність чи у користування. 
Колегія суддів зазначає, що факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, оскільки цей дозвіл лише засвідчує намір щодо розпорядження земельною ділянкою. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не створює права на її отримання у власність поза встановленою законодавством процедурою.
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17,      які суд, з урахуванням ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин, а відтак визнає слушним посилання суду першої інстанції на вказану правову позиці.
Доводи ОСОБА_1 про наявність  довідки  форми 3 –ДФ, яка підтверджує його користування спірною земельною ділянкою, колегія  визнає необґрунтованими, оскільки така довідка не є правовстановлюючим документом, що підтверджує законність користування земельною ділянкою.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. № 18-9453/16-20СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 »  колегія суддів зазначає.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як встановлено судовим розглядом позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині пов`язанні із наявністю спірних правовідносин з відповідачем, які виникли у зв`язку з тим, що  ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. наказом від 05.03.2020 № 18-9453/16-20 – СГ затверджено проектну документацію   ОСОБА_2 для отримання земельної ділянки  та надано її у власність, а відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 5924789800:06:002:0034) ОСОБА_2 зареєстровано від 20.10.2020. № 38786965.
Колегія суддів зазначає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права на земельну ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав особи на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Оскарження рішення про державну реєстрацію права на земельну ділянку безпосередньо пов`язане із захистом особою свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності на відповідну земельну ділянку, а тому спір між ними має приватноправовий характер  та має розглядатися в порядку цивільного судочинства. 
Беручи до уваги викладене вище та враховуючи те, що на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом ОСОБА_2 затверджено проект на отримання земельної ділянки у власність, а на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 20.01.2021, право власності на земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку (запис від 20.10.2020 № 38786965) колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку має місце спір про право, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 по справі № 823/2042/16, які з урахуванням ч.5 ст. 242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Згідно з п. 1 ч. ст. 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи, що спірні правовідносини із ОСОБА_2 підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, колегія суддів визнає нечинним рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу  ГУ  Держгеокадастру  у  Сумській  обл. від 05.03.2020 №18-9453/16-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 », оскільки в цій частині провадження у справі підлягає закриттю.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. видати наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою колегія суддів зазначає наступне.
Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. приватноправовий характер
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі " Іванов  проти України", п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч.1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).
Судовим розглядом встановлено, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні  позовних вимог щодо зобов`язаня ГУ Держгеокадастру у Сумській обл. видати наказ про надання    ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою та не обрано способу захисту прав позивача. 
Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України  у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі №823/176/17).
З огляду на фактичні обставини справи та беручидо уваги викладені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку, що саме повторний розгляд заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області площею 1,1675 га., є правомірним способом поведінки суб`єкта владних повноважень і забезпечить позивачу умови для реалізації його прав на землю.
Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області площею 1,1675 га, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.
Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.
Згідно зі статтею 317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового - про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі №480/6035/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у   Сумській   області від 05.03.2020  №18-9459/16-20-СГ «Про   надання  дозволу на   розроблення документації із землеустрою» (дозвіл  на розроблення  документації із землеустрою було надано ОСОБА_2 ) та закрити провадження у справі № 480/6035/20 в цій частині.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі №480/6035/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області видати наказ про надання   ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області площею 1,1675 га.
Ухвалити постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області площею 1,1675 га, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі №480/6035/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  09.06.2021.