Справа № 129/183/21
Провадження № 22-ц/801/1125/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 червня 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дєдова С.М., дата складення повного тексту не зазначена, 
в справі №129/183/21
за позовом ОСОБА_2 (позивач) 
до ОСОБА_1 (відповідач), 
про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:
ОСОБА_2 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в обґрунтування якого посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого відповідач допомоги не надає, хоча має таку можливість.
Просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн щомісячно, з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 21.01.2021 і до повноліття дитини. 
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року позов задоволено частково.
Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 2300 (дві тисячі триста) гривень щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи із 21.01.2021  і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одну тисячу) гривень, а також 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору на користь держави.
Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та постановити нове про часткове задоволення позову і стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції не врахував перебування на його утриманні ще двох утриманців, зокрема, дитини від попереднього шлюбу та матері 1944 року народження. Крім того, він не погоджується з вимогою позивача про стягнення з нього витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 1000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців - 13 800 грн, що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000 грн) , спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є рідним батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , проте не виконує свого передбаченого законом обов`язку по утриманню малолітньої дитини, хоча є працездатним, має постійний дохід від підприємницької діяльності.
Судом також встановлено, що відповідач має на своєму утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно виконавчого листа Іллінецького районного суду Вінницької області від 10.04.2021 сплачує аліменти на її утримання у розмірі 500 грн (а.с. 24).
Відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форма від 30.01.2021 за 2020 рік № Д5 (річна) сума чистого доходу (прибутку) відповідача, заявленого в податковій декларації, і самостійно визначеною ним сумою доходу є 24 723 грн. 
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.
За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.
Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом частини 1 статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна. грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів на доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, стан здоров`я її та сторін у справі, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , а саме визначив аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, які зводяться до посилань на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, власної оцінки відповідачем тих обставин, які мають враховуватись при вирішенні такої категорії справ, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. 
Так, Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.
Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Отже, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Відповідачем, в свою чергу, враховуючи його майновий стан, не доведено, що він не в змозі оплачувати аліменти в визначеному судом розмірі, на утримання його малолітнього сина, а сума аліментів на яку він погоджується 1000 грн в місяць, буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку сина, а також такою, що може покрити половину необхідних витрат на утримання дитини.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.
При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.
Посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває мати 1944 року народження, яка за станом здоров`я потребує догляду, не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки вона є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, а посильна допомога сина матері не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання свого неповнолітнього сина і не може бути достатньою обставиною для зменшення визначеного судом розміру аліментів.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сплата відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дочки від попереднього шлюбу є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів, оскільки необхідність утримувати інших дітей також не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму малолітньому сину, який її потребує.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 2300 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.
При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Разом із позовною заявою, у якій позивач просила стягнути на свою користь 1000 грн, які вона сплатила за правничу допомогу, нею надано ордер адвоката серії ВН №119095 від 20.01.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу від 20.01.2021 та квитанцію про сплату цих витрат від 20.01.2021
Відповідно до розрахунку суми витрат за надану правничу допомогу з детальним описом робіт виконаних адвокатом, останнім витрачено на надання правничої допомоги ОСОБА_2 1 годину 50 хвилин, із яких: 30 хвилин тривала консультація, вартість якої 200 грн, 20 хвилин витрачено на вивчення матеріалів, вартість 300 грн та 1 година – підготовка позовної заяви та складення процесуальних документів до суду – 500 грн. 
З урахуванням викладеного суд прийшов вірного висновку про те, що з відповідача підлягають також стягненню витрати понесені позивачем за надання їй правничої допомоги у сумі 1000 грн, а тому у посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для стягнення цих витрат не заслуговують на увагу, та спростовуються матеріалами справи. 
Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 березня 2021 року, – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                        Стадник І.М.
       
Судді                                                                Міхасішин І.В.
       
                                                                       Войтко Ю.Б.