Постанова
Іменем України
 
08 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 358/564/18
провадження № 61-104св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки померла його мати ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне померлій майно, а саме житловий будинок в с. Біївці Богуславського району Київської області. 
За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 13 липня 2017 року за реєстровим № 48, яким заповіла все спадкове майно на його ім`я.
У квітні 2018 року позивач отримав листа від приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області, у якому було повідомлено про існування заповіту на його ім`я та про те, що він пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини. 
Позивач вважав, що шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, оскільки він не знав про існування заповіту на своє ім`я, а також він був постійно зайнятий за місцем роботи в державному навчальному закладі «Богуславський центр професійно-технічної освіти» у період із вересня до грудня 2017 року та працював одночасно із двома групами учнів, а також до квітня 2018 року безпосередньо приймав участь реконструкції лабораторії № 8 з будови автомобілів.
Позивач просив суд визначити йому, як спадкоємцю за заповітом додатковий строк тривалістю в два місяці для подання до приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л. А. заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Біївці Богуславського району Київської області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 серпня 2018 року позов задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий двомісячний строк, після набрання рішенням законної сили, для подання ним до приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л. А. заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Біївці Богуславського району Київської області.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн судових витрат понесених на сплату судового збору та 3 000,00 грн витрат понесених на оплату правничої допомоги адвоката, всього 3 704,80 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним  у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 серпня 2018 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у даній справі незалежно від наявності заповіту позивач є спадкоємцем першої черги за законом, і відсутність даних про існування заповіту ніяким чином не впливала на його волевиявлення щодо подачі заяви про прийняття спадщини за законом. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. Про наявність об`єктивних причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не зазначає.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач використав своє право на прийняття спадщини саме за заповітом, а не за законом; суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
У лютому 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
Позивач є сином померлої. Крім того за життя, а саме 13 липня 2017 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1 .
У січні 2018 року до приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_2 , яка є внучкою померлої.
Приватний нотаріус Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошка Л. А. 03 квітня 2018 року надіслала ОСОБА_1 повідомлення про існування заповіту, який був посвідчений від імені спадкодавця ОСОБА_3 на його ім`я Біївецькою сільською радою 13 липня 2017 року за № 48 та роз`яснила, що строк для прийняття спадщини, передбачений статтею 1270 ЦК України він пропустив.
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л. А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно на підставі заповіту після смерті матері ОСОБА_3 .
Постановою приватного нотаріуса Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л. А. від 18 квітня 2018 року № 02-31/113 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Встановивши, що позивач є сином померлої, а відтак незалежно від наявності заповіту на його ім`я, він, у випадку, якщо бажав би прийняти спадщину, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у цій справі підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.
У випадку якби позивач не був спадкоємцем першої черги він дійсно б не мав підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки б не дізнався про існування заповіту і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку.
Чинне спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).
Разом з тим, у цій справі незалежно від наявності заповіту позивач є спадкоємцем першої черги за законом, і відсутність даних про існування заповіту ніяким чином не впливала на його волевиявлення щодо подачі заяви про прийняття спадщини за законом. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. Про наявність об`єктивних причин, що унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не зазначає.
Доводи касаційної скарги про те, що позивач використав своє право на прийняття спадщини саме за заповітом, а не за законом висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Безпідставними є доводи скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, оскільки на відміну від зазначеної справи, суд апеляційної інстанції на підставі аналізу доказів дійшов висновку про те, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, і відсутність даних про існування заповіту ніяким чином не впливала на його волевиявлення щодо подачі заяви про прийняття спадщини за законом.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
С. О. Карпенко
 
І. М. Фаловська