УХВАЛА

13 квітня 2021 року 
м. Київ
справа №  914/477/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий),  Бенедисюка І.М. і Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:
позивач - Міністерство оборони України,
представник позивача - не з`явився,
відповідач-1 - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова,
представник відповідача-1 - не з`явився,
відповідач-2 - товариство з обмеженою відповідальністю "Крафт фінанс",
представник відповідача-2 - не з`явився,
за участю військової прокурори Львівського гарнізону,
представник прокуратури - не з`явився,
розглянув касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста   Львова,
на рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2019 (головуючий суддя Манюк П.Т.) 
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 (головуючий Желік М.Б., судді: Кравчук Н.М. і Скрипчук О.С.)
у справі № 914/477/18
за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міністерство) 
до: 1) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (далі - КЕВ);
2) товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт фінанс" (далі - Товариство),  
про визнання недійсною процедури закупівлі та визнання недійсним договору.
За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся до господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства з позовом до КЕВ та Товариства (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) про визнання недійсною процедури закупівлі та визнання недійсним договору. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що тендерним комітетом КЕВ проведено процедуру закупівлі природного газу, за результатами якої з переможцем аукціону (Товариством) укладено договір від 29.03.2017 № 1-С/03/4 на постачання природного газу (далі - Договір). Однак при поданні документів на участь у закупівлі Товариство не надало ліцензії на право зайняття діяльністю з постачання газу, проекту Договору, наведеного у додатку 3 до тендерної документації, та оригіналів позитивних листів-відгуків за 2017 рік, які зазначені у переліку документів, необхідних для підтвердження відповідності пропозиції учасника кваліфікаційним та іншим вимогам замовника, а, отже, тендерна пропозиція Товариства  підлягала відхиленню як така, що не відповідає умовам тендерної документації, а учасник не відповідає кваліфікаційним вимогам.
Рішенням господарського суду Львівської області від 09.09.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсною процедуру закупівлі - відкриті торги на закупівлю газового палива за кодом CPV за ДК 021:2015-09120000-6 шляхом визнання недійсними: рішення тендерного комітету КЕВ щодо допущення Товариства до участі у процедурі закупівлі, оформленого протоколом від 02.03.2017 та рішення тендерного комітету КЕВ про обрання Товариства переможцем за результатами проведення процедури відкритих торгів, оформленого протоколом від 16.03.2017. Визнано недійсним Договір, укладений КЕВ та Товариством.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що Договір укладено КЕВ та Товариством за результатами торгів, які були проведені з порушенням вимог встановлених Законом України "Про публічні закупівлі".
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, КЕВ звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій (з урахуванням заяви про усунення недоліків), посилаючись на те, що судами прийнято оскаржувані рішення без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній постанові не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.05.2020 у справі                                           № 920/551/19 та від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19 щодо відсутності у пропозиції учасника ліцензії в період проведення розкриття конкурсних пропозицій, в якому (періоді) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕ) ще не розпочала видачу відповідних ліцензій, у подібних правовідносинах.
Від учасників судового процесу відзиви на касаційну скаргу не надходили.
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.04.2021 № 29.3-02/778 у зв`язку з відпусткою судді Львова Б.Ю. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 914/477/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Селіваненка В.П.
Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.
За приписами пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
КЕВ у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній постанові не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.05.2020 у справі  № 920/551/19 та від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19 щодо відсутності у пропозиції учасника ліцензії в період проведення розкриття конкурсних пропозицій, в якому (періоді) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕ) ще не розпочала видачу відповідних ліцензій, у подібних правовідносинах.
Так, у справі № 920/551/19 суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що:
- визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав Позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону;
- з позовної заяви не вбачається, на захист якого права звернувся Позивач, оскільки він не вимагає застосувати наслідки недійсності правочину, який вважає нікчемним, а виключно констатує порушення вимог статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні договору від 19.11.2018 № 12;
- частиною четвертою статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено заборону на зміну істотних умов договору (предмет, ціна, строк виконання робіт, тощо) порівняно зі змістом тендерної пропозиції, а не на формальне викладення пунктів та розділів договору у редакції, що відрізняється від проекту договору, який є додатком до тендерної документації та тендерної пропозиції, якщо при цьому не змінюються істотні умови договору, а Закон не містить заборони на уточнення редакції пунктів проекту договору при погодженні його умов між замовником та переможцем торгів, якщо внаслідок цього не змінюються істотні умови договору;
- Відповідачами при укладенні договору від 19.11.2018 № 12 дотримано вимог частини четвертої статті 36 цього Закону, а істотні умови договору про закупівлю не відрізняються від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі;
- визнання недійсним договору через формальне викладення пунктів та розділів договору у редакції, що відрізняється від проекту договору, який є додатком до тендерної документації та тендерної пропозиції, коли при цьому не змінюються істотні умови договору, на думку суду, не відповідає принципу верховенства права та справедливості як одної із основних засад права;
- порушення інтересів держави, порушення інтересів інших осіб укладенням договору від 19.11.2018 № 12 на закупівлю робіт з капітального ремонту спорткомплексу за адресою: проспект Іоанна Путивльського, 2, м. Путивль, Сумська область, загальною вартістю 6 149 999 грн 00 коп., як і порушення принципів, визначених статтею 3 Закону, судом не встановлено.
У справі № 904/1145/19 суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили з відсутності підстав для визнання недійсним рішення тендерного   комітету, оформленого протоколом розгляду тендерних пропозицій від     26.02.2019 та визнання недійсним договору про закупівлю товарів, оскільки оцінка тендерних пропозицій відбулась відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі", Підприємцем підтверджено документально відповідність його тендерної пропозиції  кваліфікаційним критеріям замовника, договір укладено та підписано сторонами у відповідності з положеннями Закону України "Про публічні закупівлі".
Водночас у даній справі № 914/477/18 суди, задовольняючи позовні вимоги, встановили, що тендерна пропозиція Товариства не містила копії ліцензії на право зайняття діяльністю з постачання газу та проекту договору, наведеного у додатку 3 до тендерної документації.  
Тендерна документація містить також застереження, що якщо у складі пропозиції буде відсутній хоча б один з документів, зазначених у додатку №1, то відповідна пропозиція буде відхилена як така, що не відповідає умовам тендерної документації.
Також ліцензія на здійснення діяльності з постачання природного газу відповідно до норм Закону України "Про ринок природного газу" є обов`язковою для такого виду діяльності, і про необхідність подання копії ліцензії зазначено у тендерній документації на закупівлю газового палива, затвердженій протоколом засідання тендерного комітету КЕВ від 18.01.2017. 
Таким чином, суди дійшли висновку про те, що тендерна пропозиція Товариства мала бути відхилена тендерним комітетом КЕВ як така, що не відповідає кваліфікаційним критеріям та умовам тендерної документації.
Тобто у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Що ж до визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду (справи № 305/1180/15-ц, № 922/2383/16, № 757/31606/15-ц).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Отже, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Також Верховий Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Керуючись статтею 234, 235, та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова на рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі № 914/477/18.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                              І. Булгакова
Суддя                                                                                                             І. Бенедисюк
Суддя                                                                                                             В. Селіваненко