Номер провадження: 22-ц/813/2903/21 
Номер справи місцевого суду: 495/7992/16-ц
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
- головуючого судді Князюка О.В.,
- суддів: - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою поданою через представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Привабанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича на повторне заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровського філіалу про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку та стягнення індексу інфляції,- 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровського філіалу про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку та стягнення індексу інфляції, та уточнивши свої позовні вимоги 30.05.2017 року остаточно просив суд: стягнути з відповідача списані кошти з урахуванням інфляції в сумі 3442,63 грн, стягнути судовий збір, вказуючи, що у 2012 році йому була видана банківська картка золота № НОМЕР_1 для виплат та отримання готівки. 09.12.2013 року з картки була списана сума 198, 40 грн., а 13.12.2013 року сума у розмірі 172, 65 грн. автоматичне списання коштів для погашення заборгованості на картку НОМЕР_2 , як зазначено в банківських виписках. Позивач зазначив, що в ПАТ КБ «ПриватБанк» у нього такої картки не було та будь-яка заборгованість по ній відсутня. Проте, 21.09.2016 року неправомірно знято 600 грн. Окрім того, позивач зазначив, що 07.08.2013 року з банківської зарплатної картки № НОМЕР_3 відповідачем були списані кошти в сумі 1090 грн. на картку НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що порушено його право, оскільки згоди на автоматичне зняття коштів він банку не надавав, тому неправомірно списані кошти підлягають поверненню з урахуванням індексу інфляції на загальну суму 3442,63 грн. 198, 40 грн. – з урахуванням інфляції – 371, 21 грн.; 172, 65 грн. з урахуванням індексу інфляції – 323, 03 грн; 600 грн; та 1090 грн з урахуванням індексу інфляції 2148,39 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровської філії про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку та стягнення індексі інфляції - задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 перераховані кошти з урахуванням інфляції в сумі 3442,63 грн.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 551, 20 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів справи розпорядження позивача на списання з його рахунку коштів на погашення кредитної заборгованості відсутнє та доказів того, що списання з рахунку позивача було на підставі договору між ним та банком відповідачем не надано. Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що неправомірно списані кошти підлягають поверненню з урахуванням індексу інфляції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

«05» жовтня 2017 року представником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Євгеном Сергійовичем подано апеляційну скаргу на заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 листопада 2017 року, відповідно до якої, апелянт просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку та стягнення індексу інфляції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи та інших учасників справи

У поданій апеляційні скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є.С. вважає заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року таким, що порушує норми матеріального та процесуального права.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що суд першої інстанції самостійно перерахував відсотки за кредитним договором, та помилився в розрахунках.
Апелянт вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими, незаконними, ухваленими з порушенням норм процесуального права, та такими, що не відповідають обставинам справи.
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що Банком було здійснено операції з перерахування коштів у відповідності до умов договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач підписавши анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим уклав з відповідачем договір, який відповідно до статті 634 УК України є договором приєднання.
В обґрунтування зазначених доводів апелянт вказує, що згідно анкети заяви, підписаної ОСОБА_2 , позивач погодився на укладення договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою:www.privatbank.ua.
Представник також посилається на відповідні пункти Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 
-відповідно до п. 1.1.3.6 Умов. Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка Клієнта у розмірі. Еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжнародному валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунка клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером.
-п. 1.1.3.2.12 Умов передбачено, що Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником Банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконання зобов`язання перед Банком.
-згідно п. 1.1.3.2.12.1 Умов, Банк має проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта для погашення заборгованості Клієнта перед банками, з якими у Банку встановлені кореспонденті відносини. Списання проводиться на підставі платіжної вимоги банку – отримувача коштів. Списання здійснюється за умови надання одержувачем документів, що підтверджуються безперечність його вимог до Клієнта на підставі невиконання дійсних зобов`язань Клієнта (кредитний договір, розрахунок заборгованості).
Окрім цього, апелянт зазначає, що з матеріалів справи вбачається факт укладення кредитного договору № ODD1F316972145 від 23.09.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов якого Пат КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 363,43 грн на термін до 22.09.2013 року, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.
Також, між ПАТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н від 16.08.2012 року, відповідно до умов якого була відкрита кредитна картка за номером НОМЕР_4 .
Апелянт вважає, що у зв`язку саме з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вищевказаними кредитним договорами Банком було здійснено договірне списання на погашення кредитної заборгованості, а саме:
09.12.13 р. – на погашення заборгованості за кредитною карткою № НОМЕР_4 у сумі 198,40 грн;
13.12.13 р. – на погашення заборгованості за кредитною карткою № НОМЕР_4 у сумі 172,65 грн;
21.09.16 р. – на погашення заборгованості за кредитним договором № ODD1F316972145 від 23.09.2012 року.
З огляду на вказані в апеляційній сказі обставини, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що усі дії Банку щодо перерахування коштів з рахунку позивача повністю відповідали вимогам Закону та умовам Договору, а тому відсутні підстави для їх повернення.
Таким чином, апелянт вважає передчасним ухвалене рішення суду першої інстанції та без належного з`ясування усіх обставин справи.
23 квітня 2018 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк».
У відзиві позивач з апеляційною скаргою не погоджується, вважає, що судом першої інстанції всі факти досліджені в повному обсязі. ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції також на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надає неправдиву інформацію про наявність у нього кредитних договорів з банком. Доводить до відома суду, що жодної кредитної картки ПриватБанку у нього не має, та була наявна тільки зарплатна картка та картка для виплат «золота».
Позивач зазначає, що в апеляційній скарзі не вказано також про суму - 1090,00 грн від 07.08.2013 року з зарплатної картки ОСОБА_1 НОМЕР_5 на картку НОМЕР_6 ( переведену на карту іншого банку, що встановлено судом першої інстанції та вбачається з виписки А-Банк).
З огляду на зазначене у відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05.10.2017 року залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

23 березня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області під головуванням судді Громіка Р.Д. за апеляційною скаргою поданою через представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Привабанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича на повторне заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровського філіалу про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку та стягнення індексу інфляції – було відкрито апеляційне провадження.
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
В порядку ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 року.
Згідно до ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. - головуючий суддя, судді - Журавльов О.Г., Комлева О.С.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою поданою через представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Привабанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича на повторне заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Білгород-Дністровського філіалу про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку та стягнення індексу інфляції було прийнято до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: Кравець Ю.І. - головуючий суддя, судді - Журавльов О.Г., Комлева О.С.
Розпорядженням № 5267 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.11.2020 року у відповідності до п. 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.
Ухвалою суду від 28.11.2019 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.С. та призначено до розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що дійсно між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ODD1F316972145 від 23.09.2012 року, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати позивачу кредит у розмірі 1 363, 43 грн. на термін до 22.09.2013 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Між ПАТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, б/н від 16.08.2012 року, відповідно до умов якого була відкрита кредитна картка за номером НОМЕР_4 .
Відповідач 09.12.2013 року перерахував на погашення кредитної картки № НОМЕР_7 - 198, 40 грн.; 13. 12. 2013 року - 172, 65 грн.; 07.08.2013 року - 1090 грн (з карти № НОМЕР_3 )); 21.09.2016 року на погашення кредиту за кредитним договором № ODD1F316972145 від 23.09.2012 року - 600 грн., що підтверджується виписками.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.
Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
У пункті 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-III визначено, що списання договірне – списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.
Згідно із пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платником визначається особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання (формування) документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник – особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.
У статті 26.1. цього Закону передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та (або) третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.
Згідно з пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.
Як вбачається з матеріалів справи розпорядження позивача на списання з його рахунку коштів на погашення кредитної заборгованості відсутнє та доказів того, що списання з рахунку позивача було на підставі договору між ним та банком відповідачем не надано.
Також, представник відповідача в апеляційній скарзі вказує, що списання коштів відбулося на підставі договірних зобов`язань, однак підтверджень вказаного ним до суду як першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було. 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.11.2018 року було витребувано від Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" - кредитний дорогвір № ОDD1F316972145, який був укладений між ПАТ КБ "приватБанк" та ОСОБА_1 23.09.2012 року а також інформацію щодо руху грошових коштів з усіх наявних в ОСОБА_1 карток у ПАТ КБ "ПриватБанк".
Ухвала суду неодноразово надсилалась на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 142 - рекомендоване повідомлення про вручення зазначеної ухвали суду), проте напротязі двох років, виконана Банком не була.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на Умови та правила надання банківських послуг як на правомірність списання коштів з рахунку позивача є помилковими, оскільки надані банком Умови та правила надання банківських послуг не надані банком суду апеляційної інстанції, та відсутнє підтвердження наявності підпису позивача, а тому відсутні підстави вважати, що саме ці Умови та Правила розумів ОСОБА_3 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до них (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).
Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ПАТ КБ «Приватбанк» належними та допустими доказами не було доведено факт обставин, зазначених в апеляційній скарзі, оскільки жодних додазів на підтвердження обставин на які посилається апелянт суду апеляційної інстанції надано не було.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору приєднання з позивачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом ним своїх прав, дводи апеляційної скарги його не спростовують.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даної апеляційної скарги, підстави стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені витрати у цій справі відсутні.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Привабанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича – залишити без задоволення.
Заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05.10.2017 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                О.В. Князюк

Судді:                                                                         А.П. Заїкін

                                                                       О.М. Таварткіладзе