КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/4079/2021                     
справа №363/1686/13-ц
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року                                                                                                         м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Баличевої М.Б. 
у справі за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Вищедубечанське лісове господарство" до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки,-
 
встановила:
 
            Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.
 
            Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2013 року.
 
            В апеляційній скарзі посилається на те, що 23 грудня 2013 року у цій справі ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог. Вказує, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки, її законним власником та в неї не може бути витребувана земельна ділянка.
 
            ДП "Вищедубечанське лісове господарство" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що на виконання рішення суду у цій справі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 . В іншому цитує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову.
 
            В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
 
            Представник прокуратури Ганзенко О.О. заперечував проти апеляційної скарги.
 
            Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
 
        Відповідно до статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
        Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
З матеріалів справи убачається наступне.
 
В травні 2013 року міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Вищедубечанське лісове господарство" звернувся до суду з позовом до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування пункту рішення міської ради в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_3 , визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 , визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , повернення державі з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2013 року задоволено клопотання прокурора, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер 3221810100:38:001:0153.
 
Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 31 травня 2013 року №4222181 ухвала суду виконана.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09 квітня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково, вирішено:
Визнати незаконним рішення тридцять першої сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року №31/16 в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві "Дніпро-8".
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва, серії ЯЛ №329807, кадастровий номер 3221810100:38:095:0153, виданий на ім`я ОСОБА_3 .
В задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки - відмовити.
 
Судом апеляційної інстанції рішення не переглядалось.
 
В грудні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2013 року.
 
Клопотання ґрунтується на тому, що ОСОБА_2 є законним власником земельної ділянки.
 
Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу земельної ділянки, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року вказаний державний акт визнано недійсним.
 
З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Аналогічні положення містив ЦПК України в редакції на дату вжиття заходів забезпечення позову.
 
Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
 
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
 
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
 
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
 
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
 
       Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
 
       Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
 
       Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
 
       Відповідно до статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частина 8). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина 9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10).
 
Частина 6 статті 154 ЦПК України в редакції на дату ухвалення рішення у справі (23 грудня 2013 року) передбачала, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.
 
Як убачається із рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року, в частині вимог визнання недійсним договору купівлі-продажу, у задоволенні яких судом відмовлено та наведено такі висновки: "Суд звертає свою увагу, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на користь відповідача ОСОБА_2 відчужувач вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 мав всі права власника на земельну ділянку (державний акт, який був зареєстрований та оформлений відповідно до чинного законодавства). Суду не надано доказів неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, договір є оплатним, за таких обставин, підстав для задоволення позовних вимог прокурора в цій частині суд не вбачає".
 
Отже, договір, який став правовою підставою для набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, є дійсним, земельна ділянка у останньої витребувана не була, у цілях цієї справи ОСОБА_2 уважається власником земельної ділянки, а відтак подальша необхідність збереження заходів забезпечення позову у строк понад 7 років є більше недоцільним, а протилежне свідчило б про необґрунтоване втручання у право мирного володіння майном унаслідок безпідставно триваючого арешту майна.
 
Висновки суду першої інстанції під час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову в свою чергу не відповідають вимогам процесуального закону та такій складовій забезпечення позову як тимчасовість цих заходів.
 
Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
 
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.
 
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2013 року у справі №363/1686/13-ц, а саме: арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер 3221810100:38:001:0153.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова