Постанова
Іменем України
 
14 травня 2021 року
місто Київ
 
справа № 266/7053/18
провадження № 61-16405св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Маріупольська міська рада,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 24 квітня 2019 року у складі судді Федотової В. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Кочегарової Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 08 липня 2013 року (б/н), що зареєстрований в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20 липня 2013 року за № 4161962, відповідно до якого ОСОБА_1 надано у строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 1412337200:01:005:0914, площею 0, 0065 га, для обслуговування торгового павільйону на АДРЕСА_1 на той самий строк та на тих самих умовах, котрі передбачені договором від 08 липня 2013 року (б/н).
Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року за № 6/28-3351 затверджено проект землеустрою щодо відводу земельних ділянок і надано позивачу в оренду строком на 5 років земельну ділянку, кадастровий номер 1412337200:01:005:0914, площею 0,0065 га, з розміром орендної плати на рівні 5 % від її грошової оцінки для обслуговування торгового павільйону на АДРЕСА_1 . 20 липня 2013 року цей договір зареєстрований у реєстраційній службі Маріупольської міського управління юстиції Донецької області за № 4161962 строком на п`ять років.
Відповідно до пункту 3.2 зазначеного договору орендар після закінчення строку договору має переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну договору.
Посилаючись на діючий договір оренди земельної ділянки, позивач 31 березня 2018 року звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою щодо подовження строку оренди земельної ділянки. Листом від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1  повідомила Маріупольську міську раду про намір продовжити договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах та на той самий строк, що передбачено договором. 24 травня 2018 року позивач на адресу відповідача направила примірники додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08 липня 2013 року (б/н) на виконання частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». 
Маріупольська міська рада 25 липня 2018 року розглянула заяву позивача, подану до Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 31 березня 2018 року, та прийняла рішення № 7/33-2979, відповідно до якого вирішено поновити на 5 років строк оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1412337200:01:005:0914, площею 0, 0065 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на АДРЕСА_1 .
На виконання рішення Маріупольської міської ради представник ОСОБА_1 подав заяву про оформлення проекту договору оренди земельної ділянки. 12 жовтня 2018 року позивач отримала лист з Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради № 26.6.3-54904-26.1, у якому зазначено, що у відомостях Державного земельного кадастру код Класифікації видів цільового призначення земель для зазначеної земельної ділянки відсутній, повернуто пакет документів та запропоновано привести інформацію, зазначену у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 25 липня 2018 року № 7/33-2979.
На вимогу Департаменту представник ОСОБА_1 звернувся до Відділу у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Рішенням від 19 жовтня 2018 року № РВ-1400356142018 позивачу відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, підстава - невідповідність електронного документу установленим вимогам, а саме ХSD схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу, перетин ділянок з ділянкою 1412337200:01:005:0894, площа співпадає на 47, 8571 %.
Позивач стверджувала, що виконала всі умови договору оренди щодо подовження строку дії договору, своєчасно надала пакет документів та примірники додаткової угоди, але відповідач ухиляється від підписання додаткової угоди.
Стислий виклад заперечень сторони відповідача
Маріупольська міська рада позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що приведення інформації відповідно до цільового використання земельної ділянки має вирішальне значення для підготовки проекту додаткової угоди, оскільки від цього залежить орендна плата із зазначенням її розміру.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки від 08 липня 2013 року (б/н), що зареєстрований в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20 липня 2013 року за № 4161962, відповідно до якого ОСОБА_1 надано в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 1412337200:01:005:0914, площею 0, 0065 га, для обслуговування торгового павільйону на АДРЕСА_1 на той самий строк та на тих самих умовах, котрі передбачені договором від 08 липня 2013 року (б/н).
Суд вирішив вважати укладеною додаткову угоду про поновлення договору від 08 липня 2013 року (б/н), який зареєстровано в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20 липня 2013 року за № 4161962 на той самий строк, на тих самих умовах, а саме у такій редакції:
«Додаткова угода
до договору оренди земельної ділянки б/н від 08.07.2013 р., що зареєстровано в Реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за №4161962 від 20.07.2013 р.
місто Маріуполь, Донецька область, ___ року
Ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада, (код ЄДРПОУ 33852448), місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, іменована далі «Орендодавець», в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (ІПН НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який діє на підставі розпорядження Маріупольського міського голови «Про надання повноважень з вчинення правочинів» від 23.01.2017 року №23р, з одного боку,
та
громадянка ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), що мешкає: АДРЕСА_3 , іменований далі «Орендар», з другого боку,
уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н від 08.07.2013 року, що зареєстровано в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за №4161962 від 20.07.2013 року, на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» про нижченаведене:
1.Пункт 3.1. розділу 3. «СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ» в Договорі оренди земельної ділянки б/н від 08.07.2013 року, що зареєстровано в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за №4161962 від 20.07.2013 року, викласти у наступній редакції:
«3.1. Договір укладено на 5 (п`ять) років(з 18.06.2018 року до 18.06.2023 року)».
2. Усі інші пункти Договору оренди земельної ділянки б/н від 08.07.2013 року, що зареєстровано в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за №4161962 від 20.07.2013 року, не змінені цим Договором, залишаються без змін.
3. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий - в орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію.
4. Зміст статей 12, 93, 124 Земельного кодексу України сторонам договору відомо.
5. Цей договір набуває чинності відповідно до ст. З, 4, 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після його підписання сторонами та державної реєстрації.
ПІДПИСИ СТОРІН

Орендодавець 
Маріупольська міська рада 
87500, м. Маріуполь, пр. Миру, 70. ІПН НОМЕР_2 
ЄДРПОУ 33852448 
Орендар
громадянка
ОСОБА_1 

АДРЕСА_4 .

 
Підпис                                                                        Підпис
М.П.                                                                            М.П.».
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що невідповідність у відомостях Державного земельного кадастру коду Класифікації видів цільового призначення земель для спірної ділянки, як підстава для відмови в укладені додаткової угоди, є неспроможними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що регулюють ці правовідносини і не є підставою для відмови в підписанні додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08 липня 2013 року (б/н), що зареєстрований в реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20 липня 2013 року № 4161962.
Суд першої інстанції дійшов висновків, що позивач виконала всі умови існуючого договору оренди: своєчасно сповістила сторону про наміри пролонгації договору оренди на тих самих умовах, надала всю необхідну технічну документацію. На твердження представника відповідача про неможливість провести оцінку земельної ділянки, оскільки не визначено її цільового призначення, представником позивача надано витяг з технічної документації, що стосується грошової оцінки та визначення коефіцієнту. У зв`язку з наведеним, суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Постановою Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу Маріупольської міської ради залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та додатково зазначив, що враховуючи належне виконання орендарем ОСОБА_1 обов`язків за договором, своєчасне звернення до орендодавця Маріупольської міської ради із листом-повідомленням про поновлення договору з наданням проекту додаткової угоди, наявні підстави для висновку, що Маріупольська міська рада порушила право позивача на встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк, а отже і на укладення додаткової угоди до договору.
Закон України «Про оренду землі» не передбачає обов`язкового надання орендарем інших додаткових документів до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, окрім проекту додаткової угоди. Проте, відповідно до пояснень представників сторін, відповідач змушував ОСОБА_1 надати такі самі документи, які є необхідними при укладенні договору оренди земельної ділянки. Отже, дії відповідача є неправомірними.
Досліджуючи питання цільового призначення земельної ділянки, апеляційний суд встановив, що наявні невідповідності в інформації щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, виникли не з вини ОСОБА_1 . Позивач здійснила усі необхідні дії, які для неї були можливими для вирішення цієї невідповідності, втім з об`єктивних причин це їй зробити не вдалося внаслідок наявності технічних причин, які не дозволяють органу Держгеокадастру здійснити дії щодо приведення коду Класифікації видів цільового призначення земель у відповідність.
Апеляційний суд не встановив підстав дійти висновку, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються права Маріупольської міської ради, оскільки за допомогою Класифікації видів цільового призначення земель здійснюється розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням якої розраховується орендна плата за земельну ділянку за договором. Така плата розрахована із застосуванням найбільшого коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) 3, 0.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у серпні 2019 року, Маріупольська міська рада просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Заявник обґрунтовує вимоги касаційної скарги неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Маріупольська міська рада зазначає, що:
-                   позивач не заявляла самостійну позовну вимогу про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, а лише просила визнати поновленим договір на той самий строк та на тих самих умовах в редакції запропонованої нею додаткової угоди до договору;
-                   суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що договір оренди землі та додаткова угода містять протилежні за змістом істотні умови договору в контексті наведення відомостей про цільове призначення земельної ділянки;
-                   позивач не привела відомості про цільове призначення земельної ділянки відповідно до рішення Маріупольської міської ради про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки;
-                   Маріупольська міська рада не відмовляла в укладенні договору оренди землі, натомість проявила правомірну поведінку, повертаючи ОСОБА_1 надані нею документи для приведення його відповідно до діючого рішення;
-                   Маріупольська міська рада не порушувала прав позивача;
-                   суд, усупереч законному, обґрунтованому та чинному рішенню Маріупольської міської ради про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, взяв на себе повноваження Маріупольської міської ради та визнав поновленим договір на інших умовах, ніж передбачені рішенням заявника.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у серпні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
За частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки. 
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 26 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці, площею 0, 0031 га.
Рішенням Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року № 6/28-3351 «Про затвердження проектів землеустрою по відводу земельних ділянок в Жовтневому, Іллічівському, Орджонікідзевському, Приморському районах міста громадянці ОСОБА_1 » вирішено затвердити проекти землеустрою з відводу та надати ОСОБА_1 із земель запасу житлової та суспільної забудови в оренду земельні ділянки для обслуговування будівель торгівлі без права ведення містобудівельної діяльності до затвердження плану зонування в установленому законом порядку.
У пункті 1.4 цього рішення зазначено, що в оренду строком на 5 років надається земельна ділянка (кадастровий номер 1412337200:01:005:0914), площею 0, 0065 га, з розміром орендної плати 5 % від її грошової оцінки для обслуговування торгівельного павільйону на АДРЕСА_1 .
Маріупольська міська рада та ОСОБА_1 08 липня 2013 року уклали договір оренди земельної ділянки, площею 0, 0065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1412337200:01:005:0914).
Відповідно до пункту 3.1 договору оренди його укладено на 5 років з 18 червня 2013 року до 18 червня 2018 року. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування торгівельного павільйону (пункт 5.1 договору оренди). 
У пункті 3.2 договору оренди передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.
Державна реєстрація договору оренди здійснена 20 липня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з індексним номером 6547871.
ОСОБА_1 31 березня 2018 року звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою щодо подовження строку договору оренди земельної ділянки.
Листом від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 повідомила Маріупольську міську раду про намір подовжити договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах та на той самий строк, що передбачено договором оренди.
Листом від 24 травня 2018 року ОСОБА_1 підтвердила намір на поновлення договору оренди, направила два примірника проекту додаткової угоди до договору оренди, які отримані відповідачем 31 травня 2018 року.
Маріупольська міська рада 25 липня 2018 року розглянула заяву позивача, подану до Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради 31 березня 2018 року, та прийняла рішення № 7/33-2979, відповідно до якого вирішено поновити на 5 років строк оренди земельної ділянки (кадастровий номер 1412337200:01:005:0914), площею 0, 0065 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2 рішення Маріупольської міської ради від 25 липня 2018 року № 7/33-2979 встановлено розмір орендної плати на запитувану земельну ділянку згідно з рішенням Маріупольської міської ради, що регламентує розмір орендної плати на рівні 3 % від її грошової оцінки, чим допущена зміна істотних умов договору оренди землі.
На виконання підпункту 3.1 пункту 3 цього рішення Маріупольської міської ради представником позивача подано заяву про оформлення проекту договору оренди земельної ділянки.
Листом від 12 жовтня 2018 року Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради № 26.6.3-54904-26.1 повідомив ОСОБА_1 , що у відомостях Державного земельного кадастру код Класифікації видів цільового призначення земель для зазначеної земельної ділянки відсутній, повернуто комплект наданих нею документів та запропоновано привести інформацію, зазначену у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 25 липня 2018 року № 7/33-2979.
На вимогу Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради представник ОСОБА_1 звернулася 19 жовтня 2018 року до Відділу у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, рішенням якого від 02 листопада 2018 року за № 21-126/0-760/6-18 позивачу відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме XSD-схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 1412337200:01:005:0894 площа співпадає на 47, 8571 %.
Суди встановили, що наявні невідповідності в інформації щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель для спірної земельної ділянки виникли не з вини ОСОБА_1 . Позивач здійснила всі дії, які від неї залежали для вирішення цієї невідповідності, втім з об`єктивних причин це їй зробити не вдалося внаслідок наявності технічних причин.
Після повернення відповідачем наданого пакету документів позивач будь-яких заяв про оформлення проекту договору оренди земельної ділянки, а також для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі не подавала.
Після закінчення строку дії договору оренди землі ОСОБА_1 продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, сплачує відповідачу орендну плату, заперечень зі сторони Маріупольської міської ради щодо користування ОСОБА_1 земельною ділянкою не надходило. Такі обставини підтвердив представник відповідача.
Відповідно до витягу із технічної документації № 2734 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з Відділу у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області нормативна грошова оцінка спірної ділянки становить 70 684, 59 грн, коефіцієнт 3, 0.
Згідно з Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року за № 1647/29777, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки із зазначенням 3, 0, є максимальним, тому орендна плата за користування земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди, також є найбільшою, яка взагалі може бути розрахована для сплати орендарем за її платне використання.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди 
землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» 
(у редакції, чинній на момент укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, сторонами визначено істотні умови договору, у тому числі об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата, цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду.
У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.
Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», якою фактично передбачено два способи пролонгації договору оренди землі.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою та одинадцятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини другої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18.
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі, зокрема, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 , маючи намір продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, вчинила всі необхідні, можливі та залежні від неї, дії з метою укладення додаткової угоди про продовження дії договору оренди землі, зазначені у частинах першій-третій статті 33 Закону України «Про оренду землі», а також після закінчення строку дії договору продовжувала користуватися земельною ділянкою, сплачувала оренду плату, яку приймав орендодавець та не заперечував проти продовження користування ОСОБА_1 земельною ділянкою, наданою їй в оренду за договором.
Таким чином, враховуючи дотримання ОСОБА_1 вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідних для продовження дії договору оренди землі, необґрунтованими є доводи касаційної скарги, що Маріупольська міська рада вчинила правомірно, повертаючи пакет документів ОСОБА_1 для приведення його у стан відповідно до рішення від 25 липня 2018 року № 7/33-2979, оскільки визначені законодавством документи, зокрема лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, орендар разом з проектом додаткової угоди ОСОБА_1 своєчасно надала орендодавцю, а у подальшому продовжувала користуватися земельною ділянкою після спливу строку дії договору, чого не заперечувала Маріупольська міська рада.
Оцінюючи доводи касаційної скарги про те, що договір оренди землі та додаткова угода містять протилежні за змістом істотні умови про цільове призначення земельної ділянки, а також, що ОСОБА_1 не привела відомості про цільове призначення земельної ділянки відповідно до рішення відповідача від 25 липня 2018 року № 7/33-2979, Верховний Суд врахував таке.
Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частини перша, друга статті 20 ЗК України).
Відповідно до пункту 5.1. договору оренди земельної ділянки від 08 липня 2013 року земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням для обслуговування торгівельного павільйону.
Починаючи з 1998 року цільове призначення земельних ділянок визначалося за Українським класифікатором цільового використання землі, затвердженим листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року № 14-1-7/1205 
(далі - УКЦВЗ 1998 року), та відповідно до підпункту 1.11.3 пункту 1.11 цільове призначення земельної ділянки комерційного використання визначалося: для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.
Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/1836 (далі - Наказ № 548), затверджена нова Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ 2010 року), відповідно до якої землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд, зокрема, торгівельних будівель) за підрозділом 03.07 визначено: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
На час прийняття рішення Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року № 6/28-3351 про затвердження проекту землеустрою по відводу і надання в оренду ОСОБА_1 із земель запасу жилої і громадської забудови та на час укладення 08 липня 2013 року договору оренди земельної ділянки, була чинною КВЦПЗ 2010 року, тоді як у відомостях Державного земельного кадастру цільове призначення переданої в оренду позивачу земельної ділянки, цільове призначення цієї ділянки зазначалося відповідно до УКЦВЗ 1998 року, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1047/2/2013.
При цьому, надання під час укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки зазначеного витягу із зазначенням цільового призначення земельної ділянки за УКЦВЗ 1998 року (роздрібної торгівлі та комерційних послуг), не вплинуло на його укладання.
Апеляційний суд встановив, що такий вид класифікації цільового призначення земельної ділянки як для роздрібної торгівлі та комерційних послуг надано земельній ділянці ще до прийняття КВЦПЗ 2010 року та він повністю відповідає новому коду - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування торгівельного павільйону), який зазначила Маріупольська міська рада у своєму рішенні від 25 липня 2018 року 
№ 7/33-2979.
Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що фактично не відбулося зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки вид класифікації цільового призначення земельної ділянки за УКЦВЗ 1998 року як для роздрібної торгівлі та комерційних послуг повністю відповідає новому коду КВЦПЗ - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування торгівельного павільйону), а тому зазначення цільового призначення земельної ділянки за УКЦВЗ 1998 року, коли у рішенні відповідача від 25 липня 2018 року № 7/33-2979 зазначено про цільове призначення за КВЦПЗ 2010 року не є перешкодою в укладенні додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди землі.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що зволікання Маріупольської міської ради в укладенні додаткової угоди за фактичного погодження продовження дії договору оренди свідчать про порушення прав позивача правомірно користуватися земельною ділянкою.
В оцінці доводів касаційної скарги про те, що суд взяв на себе повноваження Маріупольської міської ради та визнав поновленим договір оренди землі на інших умовах, аніж в рішенні відповідача, Верховний Суд врахував, що суди, задовольняючи позовні вимоги, правильно застосували до спірних правовідносин норми статті 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема частини шостої, відповідно до якої у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, викладаючи зміст додаткової угоди, врахував умови договору оренди землі, умови додаткової угоди щодо строку дії договору та орендної плати є тотожними умовам договору оренди землі. Таким чином безпідставними є доводи касаційної скарги, що таким рішенням порушено права відповідача, навпаки, умова договору про сплату орендної плати у розмірі 5 % замість умови, визначеної рішенням від 25 липня 2018 року № 7/33-2979 у розмірі 3 %, лише покращує становище відповідача.
В оцінці доводів касаційної скарги про обраний спосіб захисту позивачем своїх прав, Верховний Суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), відповідно до якого:
«74. Право сторони на оскарження в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди в контексті спірних правовідносин означають право сторони на звернення до суду для укладення додаткової угоди. 
75. Додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований у рішенні суду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
76. Висновків про належний спосіб захисту при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди землі Велика Палата Верховного Суду дійшла також у справі № 908/299/18, вказавши у постанові від 26 травня 2020 року, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту».
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № №63566/00).
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Маріупольської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 24 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                  С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            Г. І. Усик