ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/555/21                                                      Суддя першої інстанції: Сташків В.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                    - Степанюка А.Г.,
          суддів                                        - Губської Л.В., Епель О.В.,
          при секретарі                              - Закревській І.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на проголошене о 16 годині 44 хвилині рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2021 року, повний текст якого виготовлено 14 травня 2021 року, у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про примусове видворення та затримання, -

ВСТАНОВИЛА:
У травні 2021 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Позивач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) (далі - Відповідач) про:
- примусове видворення з України громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.05.2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги про примусове видворення з України є передчасними, оскільки органами Державної міграційної служби України не приймалося рішення про примусове повернення Відповідача, ідентифікація особи якого Позивачем під сумнів не ставиться.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом залишено поза увагою як факт прийняття Головним управлінням ДМС у Закарпатській області рішення від 19.08.2019 року №1 про заборону в`їзду громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_4 строком на 5 років, так і факт неодноразового порушення останнім міграційного законодавства України у вигляді в`їзду в Україну під різними іменами. Викладене, на переконання Апелянта, свідчить про відсутність необхідності повторного прийняття рішення про примусове повернення. Окремо звертає увагу, що на момент виявлення особу Відповідача не було належним чином ідентифіковано з огляду на постійну зміну останнім паспортних даних.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.06.2021 року.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
У судовому засіданні представник Позивача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги з викладених у ній доводів і підстав.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника учасника справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 10.04.2018 року уповноваженими особами Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області було прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено термін для виїзду з України до 20.04.2018 року (а.с. 52-54), однак останній рішення про примусове повернення у встановлений строк не виконав.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року (справа № 308/1569/19) було затримано громадянина Вірменії ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (а.с. 35-39).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2019 року у справі № 308/1568/19, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року, примусово видворено громадянина Вірменії ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України (а.с. 40-45). 
У подальшому 12.08.2019 року на ім`я громадянина Вірменії ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уповноваженими органами видано свідоцтво на повернення № 00384053.
19.08.2019 року уповноваженими особами Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області було прийнято рішення № 1 про заборону в`їзду в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 5 років (а.с. 65-66).
Згодом 30.08.2019 року громадянина Вірменії ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , видворено за межі України авіатранспортом (а.с. 68-69).
Судом першої інстанції також встановлено, що Посольство Республіки Вірменія в Україні листом № 2302/715 від 06.12.2019 року повідомило міграційні органи України про те, що громадянин Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно змінив ім`я на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та був документований паспортом громадянина Республіки Вірменія (серії НОМЕР_1 ) від 30.09.2019 року (а.с. 78).
В Інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», наявні дані про перетин Державного кордону України громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в`їзд в Україну - 07.10.2019 року через пункт пропуску «Платонове» (а.с. 29).
У свою чергу, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.04.2020 року у справі № 473/1340/20 було затримано уродженця Республіки Вірменія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» строком на шість місяців та примусово видворено уродженця Республіки Вірменія ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України (а.с. 46-51).
Згодом, 12.05.2020 року уповноваженими особами Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області було прийнято рішення № 55 про заборону в`їзду в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 15 років, термін контролю до 11.05.2035 року (а.с. 84-86).
В Інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», наявні дані про перетин Державного кордону України громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме виїзд з України - 08.07.2020 року через пункт пропуску «Бориспіль», за актом про повернення пасажира від 08.07.2020 року (а.с. 88-89).
Судом першої інстанції також встановлено, що матеріали справи не містять даних про зміну прізвища та імені громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, суд першої інстанції з пояснень Відповідача встановив, що останній визнав ту обставину, що прізвище та ім`я він змінив після розлучення на території Республіки Вірменія.
Відтак, як зазначено Ріпкинським районним судом Чернігівської області, особа громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , була ідентифікована паспортом громадянина Республіки Вірменія від 20.08.2020 року серія та номер НОМЕР_2 , на підтвердження чому надано нотаріально посвідчений переклад даного паспорту (а.с. 129-130).
Проте, матеріали справи свідчать, що в Інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», наявні дані про перетин Державного кордону України громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_13 / ОСОБА_14 / ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в`їзд в Україну - 28.08.2020 року через пункт пропуску «Доманове» (а.с. 30).
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи паспорт НОМЕР_2 , 03.11.2020 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його прізвище після шлюбу зазначено, як ОСОБА_17 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб (серія та номер: НОМЕР_3 , а.с. 121) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00030301443 (а.с. 118).
Таким чином, як зазначено судом першої інстанції, особа громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікована паспортом громадянина Республіки Вірменія від 12.02.2021 року серія та номер НОМЕР_4 (а.с. 115-117).
Крім того, матеріали справи свідчать, що 11.05.2021 року уповноваженими особами УСР в м. Києві ДСР НПУ було виявлено громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який назвався ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).
У цей же день працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було піддано адміністративному затриманню на підставі ч. 2 ст. 263 КпАП України (а.с. 16-17).
Рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 11.05.2021 року громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Чернігівського ПТПІ для підготовки позову про затримання іноземця з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення (а.с. 18-19).
12.05.2021 року Відповідача за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства передано до Чернігівського ПТПІ (а.с. 20).
Згідно листа ГУ ДМС в Одеській області від 12.05.2021 року громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_20 ( ОСОБА_19 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.04.2021 року звертався до Подільського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про продовження терміну перебування на території України, але після проведення перевірки йому в цьому було відмовлено (а.с. 25).
Крім іншого, судом першої інстанції зазначено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року (справа № 755/15263/18) встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Указана постанова була залишена без змін постановою Верховного Суду від 23.12.2020 року.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам з огляду на положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 КАС України і ст. ст. 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з відсутністю рішення органу міграційної служби про примусове повернення та здійснення ідентифікації Відповідача.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Отже, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин. Водночас, вказана вище норма ч. 1 ст. 30 Закону містить приписи про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.
Подібний висновок про застосування норм права викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі № 211/1113/18(2-а/211/91/18), від 19.05.2021 року у справі № 522/21025/17.
Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про примусове видворення з України громадянина Республіки Верменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , позаяк прийняттю такого рішення судом повинно передувати, зокрема, прийняття рішення про примусове повернення компетентним органом. Разом з тим, у межах спірних правовідносин рішення від 10.04.2018 року №4 про примусове повернення з України громадянина Вірменії ОСОБА_4 (а.с. 52-54) не може вважатися рішенням про примусове повернення Відповідача у рамках цієї справи, позаяк згадане рішення було виконано 30.08.2019 року (а.с. 69). 
Твердження Апелянта про недоцільність у даному випадку приймати Позивачем рішення про примусове повернення Відповідача, оскільки таке рішення все одно останнім не буде виконуватися, судовою колегією оцінюється критично, оскільки положеннями Закону чітко регламентовано процедуру примусового видворення особи у судовому порядку та передумови виникнення підставі для можливості прийняття судом такого рішення.
Поряд з цим, колегією суддів враховується, що відповідно до пп. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів - затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Як було встановлено раніше, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що Відповідач неодноразово допускав порушення міграційного законодавства України шляхом, зокрема, неодноразового в`їзду на територію держави під різними іменами та прізвищами попри діючу заборону в`їзду на територію України терміном на п`ять років до 19.08.2014 року та на п`ятнадцять років до 11.05.2035 року. Також Відповідач ухилявся як від виконання рішення компетентного органу про примусове повернення, так і рішень судів про його примусове видворення. 
Указане, на думку судової колегії, свідчить, що Відповідач на момент його затримання 11.05.2021 року перебував на території України нелегально, без документів, які б надавали йому законне право перебування в України, що, у сукупності з встановленими вище обставинами щодо здійснення попередніх процедури його видворення, породжує обґрунтовані сумніви щодо наявності у Відповідача наміру добровільно залишити територію України та дає підстави вважати, що останній перешкоджатиме проведенню процедури видворення, яку розпочато органами Державної міграційної служби України. 
Наведені обставини у розрізі викладених вище мотивів та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України дають підстави для висновку про помилковість позиції суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення. 
Як було зазначено вище та безпосередньо випливає із змісту згаданого п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України, затримання іноземця можливе з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України. Отже, затримання іноземця може мати місце або з метою ідентифікації, або з метою забезпечення видворення за межі території України, або з обома складовими цієї мети.
Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що особа Відповідача ідентифікована та ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області встановлено, що ОСОБА_21 , далі ОСОБА_7 , далі ОСОБА_15 та надалі ОСОБА_20 є однією й тією ж особою. При цьому особа ОСОБА_18 підтверджується копією паспорта Республіки Вірменія № НОМЕР_4 , виданого 12.02.2021 року.
Разом з тим, враховуючи обставини справи та наявні у ній докази у сукупності, Ріпкинський районний суд Чернігівської області, не врахувавши приписи п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України, помилково вказав на відсутність підстав для затримання Відповідача з метою забезпечення примусового видворення, що має своїм наслідком скасування оскаржуваного рішення суду в частині із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, прийнявши у ній нове про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - задовольнити частково.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2021 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.
Прийняти в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Затримати громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.
В іншій частині рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

          О.В. Епель

Повний текст постанови складено «16» червня 2021 року.