ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6595/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                    Грибан І.О.,
судді:                                        Ключкович В.Ю., 
                                                  Парінов А.Б.
за участі:
секретар с/з                              Піскунова О.Ю.,
пр-к позивача                              Хлопузян Р.Д.,
пр-к відповідача                    Прокопчук О.О.

          розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0006451211, -
У С Т А Н О В И В:

          ПАТ «Укргазвидобування» звернулось до суду з позовом, в якому просило          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 №0006451211.
          Рішенням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Укргазвидобування» відмовлено.
          Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
          Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Акціонерне товариство «Укргазвидобуванн» за звітний період - грудень 2016 були задекларовані податкові зобов`язання з рентної плати за користування надрами всього у сумі 304346576,67грн., в т.ч. 264441932,64 грн. - по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу. 
           23.01.2017 АТ «Укргазвидобування» на підставі ст. 100 Податкового кодексу України, п. 3.1 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №574, та п. 2 розд. 1 Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1235, звернулося до Гадяцької ОДПІ із заявою від 19.01.2017 про розстрочення грошових зобов`язань за грудень 2016 року. Проте, Державна фіскальна служба України в порушення порядку та строки, встановлені ст. 100 Податкового кодексу України та Порядку №574, незважаючи на сформований податковою інспекцією висновок про можливість надання розстрочення не прийняла рішення про надання розстрочення грошових зобов`язань. Таку бездіяльність ДФС України ПАТ «Укргазвидобування» оскаржило у судовому порядку. За наведених обставин позивач вважає, що податкові зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу  мали бути розстрочені з 30.01.2017, а тому підстави для застосування штрафних санкцій на розстрочені з 30.01.2017 (дати, визначеної законом для сплати рентної плати за користування надрами за звітний період грудень 2016 року) грошові зобов`язання відсутні.          
          З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 квітня 2021 року.
          Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.
          За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року без змін.
          Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року задоволено клопотання ГУ ДПС у Полтавській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначено судове засідання на 12 травня 2021 року о 10:00 у справі №826/6595/18 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».
          У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
          Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що у січні 2017 року ПАТ «Укргазвидобування» подало до Гадяцької ОДПІ  ГУ ДФС у Полтавській області податкову декларацію з рентної плати за звітний період грудень 2016 року, акціонерне товариство задекларувало до сплати податкові зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у загальному розмірі 304346576,67грн., в т.ч. 264441932,64 грн. - по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу.
          Граничний строк сплати такого податкового зобов`язання становив 30.01.2017.
          АТ «Укргазвидобування» надіслало до Гадяцької ОДПІ супровідний лист вих. №42-011-483 від 19.01.2017 про розстрочення грошових зобов`язань - рентної плати за користування надрами за грудень 2016 року. До цього супровідного листа були додані заява про розстрочення грошових зобов`язань, графік сплати розстрочених грошових зобов`язань, баланс за 9-ть місяців 2016 року, звіт про фінансові результати за 9-ть місяців 2016 року, аналіз фінансового стану підприємства. 
          Відповідно до змісту заяви ПАТ «Укргазвидобування» просило надати йому розстрочення грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами, в т.ч. рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 264441632,64 грн. по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу, строк сплати якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівним частинами.
          Вказана заява платника була зареєстрована в Гадяцькій ОДПІ 23.01.2017. 
          ДФС України за результатами отримання заяви платника та інших документів про розстрочення грошових зобов`язань своїм листом від 21.03.2017 №6844/7/99-99-17-04-17 повідомила ПАТ «Укргазвидобування» та ГУ ДФС у Полтавській області про питання про розстрочення актуальності, оскільки за даними інформаційної системи грошове зобов`язання було сплачене в повному обсязі.
           17.01.2018 працівником ГУ ДФС у Полтавській області проведена камеральна перевірка, предметом якої було питання дотримання ПАТ «Укргазвидобування» (код ЄДРОУ 30019775) граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу, задекларованих в розрахунках з рентної плати за користування надрами за грудень 2016 року до податкової декларації реєстр. №9266973902 від 19.01.2017, поданих до Гадяцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області. 
          За результатами такої перевірки складений акт від 17.01.2018 №386/16-31-12-11-30/30019775, за висновком якого позивач порушив граничні строки сплати сум узгодженого грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за грудень 2016 року, передбачені п. 57.1 ст. 57, п. 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України. А саме, в тексті цього акта зафіксовано, що суми грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за грудень 2016 року у розмірі 264441932,7грн. задеклароване по строку сплати 30.01.2017 фактично сплачені 31.01.2017 (тобто, із затримкою на 1 календарний день), згідно платіжного доручення №222 від 31.01.2017. 
           06.02.2018 на підставі цього акта камеральної перевірки ГУ ДФС у Полтавській області прийняла спірне у справі податкове повідомлення-рішення №0006451211, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання рентної плати за користування надрами для видобування природного газу (код платежу 13031200) у розмірі 264 441 932,7грн. нарахувало Акціонерному товариству штраф у сумі 26444193,27грн. (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання).
          Рішенням Державної фіскальної служби України від 12.04.2018 №12814/6/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги, вказане податкове повідомлення-рішення було залишено без змін.
          Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.
          Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надання розстрочення/відстрочення платнику податків сплати зобов`язань, є правом а не обов`язком податкового органу, а тому, жодним чином не скасовується обов`язок сплатити задекларовані грошові зобов`язання у строки, визначені ПК України (у даному випадку, до 30.01.2017).
          Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам колегія суддів апеляційної інстанції  зважає на таке.
          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          У силу норм абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
          Так, нормами п. 257.1, 257.5 ст. 257 («Подання декларації і строки сплати рентної плати») розд. ІХ «Рентна плата» ПК України (у відповідній редакції), базовий податковий (звітний) період для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.
          Сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.
          Згідно з п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків), подаються протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
          Відповідно до норм п. 31.1, п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.
          У відповідності до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
          Зазначене пояснюється тим, що передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту несплати зобов`язання у визначені строки, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від наміру чи волевиявлення платника податків отримати розстрочення чи відстрочення сплати узгодженого грошового зобов`язання, зокрема, і за умови подання відповідної заяви, а так само не залежить від своєчасності вирішення такої заяви контролюючим органом.
          Згідно з п. 109.1 ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
          На реалізацію бланкетної норми п.100.13 ст.100 Податкового кодексу України,   Міністерством доходів і зборів України 10.10.2013 видано наказ № 574 «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1853/24385 (надалі по тексту також - Порядок № 574).
          Відповідно до п. п. 1.4, 1.9 розд. І Порядку № 574, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу доходів і зборів та укладено договір про розстрочення (відстрочення). Визначення сум грошових зобов`язань (податкового боргу), що підлягають розстроченню (відстроченню), здійснюється за даними інформаційної системи (далі - ІС), що ведеться органами доходів і зборів.
          Згідно з п. 1.8 Порядку, подання заяви про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) не припиняє сплату платником податку грошового зобов`язання (податкового боргу) до дня прийняття рішення про розстрочення (відстрочення).
          Підставою для розстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу) платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин», а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань (податкового боргу) та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.
          За результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви: приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів (додаток 2); відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов`язкових вимог, визначених цим Порядком.
          З правового аналізу зазначених правових норм слідує, що контролюючий орган, за наслідком розгляду заяви платника податків, може прийняти одне з двох рішень, або про розстрочення грошових зобов`язань або про відмову у розстроченні таких.
          Подання заяви про розстрочення виконання грошового зобов`язання, а так само несвоєчасний розгляд такої контролюючим органом не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.
          Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачем було подано заяву, в якій позивач стверджував про неможливість сплати узгодженого податкового зобов`язання 30 січня 2017 року, наводив аргументи, додавав докази такої неможливості, та просив здійснити розстрочення на 11 місяців.
          Натомість, податкові зобов`язання були самостійно сплачені позивачем 31 січня 2017 року, через дванадцять календарних днів після подання вищезазначеної заяви про розстрочення податкових зобов`язань, на наступний день, за настанням граничного строку сплати. 
          Обсяг податкового обов`язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства.
          При цьому, виключенням щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 126 Податкового кодексу України, є приписи пункту 3.9 розділу ІІІ Порядку № 574, згідно з якими, на розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу).
          Отже, умовами незастосування штрафу, передбаченого ст. 126 Податкового кодексу України, є виключно прийняття рішення та укладання відповідного договору про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) на період до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу) і це може стосуватись лише розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань (податкового боргу) сплата яких відбувається згідно з договором.
          Поряд з цим, поза межами дії договору, у випадку не сплати грошових зобов`язань (податкового боргу), застосовується відповідальність, передбачена приписами ст. 126 Податкового кодексу України.
          Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Верховним Судом (постанова від 25 лютого 2020 року у справі № 826/10124/17) було висловлено правовий висновок щодо застосування норм права до аналогічних правовідносин, відповідно до якого, звернення з заявою, відповідно до статті 100  ПК України та Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 574, до прийняття рішення та укладення договору про розстрочення (відстрочення) сплати узгодженої суми грошового зобов`язання (податкового боргу), а так само несвоєчасний розгляд такої заяви контролюючим органом, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України. Вказане застосування правових норм не залежить від підстав неприйняття податковим органом позитивного для платника податків рішення за результатами розгляду заяви про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання.  
          Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.11.2020 у справі № 826/10694/17, від 02.12.2020 у справі № 826/10692/17.
          Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Щодо посилань апелянта на необхідність врахування судового рішення у справі № 826/5157/17, колегія суддів враховує таке.
          Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №826/5157/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019, позовні вимоги ПАТ «Укргазвидобування» були задоволені частково. Окружний адміністративний суд міста Києва визнав протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у неприйнятті рішення про розстрочення грошових зобов`язань чи відмови у наданні розстрочення у строк, передбачений законодавством України за заявою ПАТ «Укргазвидобування» про розстрочення грошових зобов`язань за грудень 2016 року, поданою до Гадяцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області та визнав протиправною відмову Державної фіскальної служби України у прийнятті рішення про надання розстрочення за вказаною заявою ПАТ «Укргазвидобування». Зобов`язав Державну фіскальну службу України повторно розглянути заяву позивача про надання розстрочення грошових зобов`язань та прийняти рішення, відповідно до п.3.1 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №574, за наслідками розгляду цієї заяви.
          Крім цього, у вказаному рішенні суд вказав, що рішення про розстрочення або про відмову в розстроченні грошових зобов`язань за заявами ПАТ «Укргазвидобування» від 19.01.2017р., що були отримані контролюючим органом 23.01.2017р., мало бути прийняте керівником (його заступником чи уповноваженою особою) Державної фіскальної служби України протягом 30 календарних днів із дати подання вказаних заяв, тобто до 21.02.2017р.
          Таким чином, посилання апелянта на те, що судовим рішенням у справі № 826/5157/17 звільнено позивача від відповідальності за порушення строків його сплати, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
          За наслідками проведеної камеральної перевірки, контролюючим органом було встановлено несвоєчасну сплату ПАТ «Укргазвидобування» узгодженої суми податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, задекларованих ним у поданій податковій звітності за звітний період грудень 2016 року, а саме, з прострочення на 1 календарний день, а тому, за порушення термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання у сумі 26444193,27 грн., контролюючим органом до товариства позивача був застосований штраф.
          Враховуючи встановлене порушення позивачем строків сплати грошового зобов`язання, яке не заперечувалось позивачем, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про правомірність рішення контролюючого органу щодо нарахування платнику податку штрафу за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання та  відсутність підстав для задоволення позову.
          За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку , що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
          Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
          Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
          Розглянувши доводи Акціонерного товариства "Укргазвидобування", викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329, 331 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року  залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

Судді:                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б.Парінов

(повний текст постанови складено 20.05.2021р.)