ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/722/20
Головуючий у першій інстанції – Бараненко С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/704/21

Чернігівський апеляційний суд  у складі:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є., 
позивач – Акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
місце ухвалення рішення суду – м. Козелець,
дата складання повного тексту рішення суду – 15 березня 2021 року.

                                       У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ «Чернігівобленерго» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача вартість необлікованої електричної енергії в розмірі 138 771,86 грн. 
Заявлені вимоги вмотивовані тим, що 04 травня 2018 року при перевірці приладів обліку електроенергії та обстеженні електроустановок споживача щодо повноти обліку споживання електроенергії по АДРЕСА_1 було виявлено спрацювання індикатора магнітного поля, що встановлений на корпусі приладу обліку. Того ж дня за даним фактом в присутності відповідача був складений акт про порушення № 000671 та в подальшому відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, затвердженої Постановою НКРЕКП № 562 від 04 травня 2006 року, розраховано вартість електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, яка в добровільному порядку ОСОБА_1 не сплачена.
На підставі розпорядження голови Бобровицького районного суду від 22 липня 2020 року та у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31, ч. 3 ст. 41 ЦПК України дана цивільна справа була направлена для розгляду до Козелецького районного суду Чернігівської області, як найбільш територіально наближеного.    
Рішенням від 02 березня 2021 року Козелецький районний суд позов АТ «Чернігівобленерго» задовольнив у повному обсязі. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача збитки по відшкодуванню необлікованої електроенергії в сумі 138 771,86 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту встановлення фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що на момент складання акту про порушення від 04 травня 2018 року діяли Правила користування електроенергією (ПКЕЕ), затверджені постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року, які в свою чергу втратили чинність у зв`язку із набранням чинності Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (ПРРЕЕ).
Скаржник зазначає, що на час засідання комісії – 08 серпня 2018 року діяли саме ПРРЕЕ, згідно з абз. 7 п. 8.2.6 яких акт про порушення, не розглянутий у визначеному цими Правилами порядку протягом 60 календарних днів від дня його складання, вважається недійсним та підлягає скасуванню. Натомість, позивач чітко зазначає, що при розгляді спірного акту він керувався саме ПКЕЕ, тобто нормативним актом, який вже втратив чинність. Ураховуючи наведене, вважає, що складений відносно нього акт про порушення не може слугувати підставою для нарахування вартості необлікованої електроенергії за порушення, зафіксоване таким актом. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 07 вересня 2020 року у справі № 905/2287/19, від 04 червня 2020 року у справі № 911/1206/19, від 11 березня 2020 року у справі № 908/2686/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 904/5338/18 та від 13 серпня 2019 року у справі № 904/4792/18.
Указує на те, що відповідно до п.п. 3 п. 2.1 Методики, затвердженої постановою НКРЕКП від 04 травня 2006 року № 562, інші дії споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку (фіксація індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів), є порушенням лише у разі підтвердження факту встановлення та передачі на збереження споживачу цього індикатора, проте, позивачем жодних належних доказів передачі йому, як споживачу, відповідного індикатора надано не було.
Також звертає увагу на ту обставину, що договір про постачання електроенергії з АТ «Чернігівобленерго» був укладений ним 17 жовтня 2008 року на строк до 03 липня 2016 року, жодних додаткових угод про продовження строку дії договору не укладалося, отже на момент складання акту про порушення договірні відносини з постачальною компанією були припинені, тому на нього не розповсюджувалися обов`язки, визначені договором та законодавством в галузі електроенергетики. Стверджує, що надану позивачем додаткову угоду від 01 липня 2016 року, згідно з якою строк дії договору про постачання електроенергії був продовжений до 29 грудня 2057 року, не підписував, у зв`язку з чим ним заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке районний суд безпідставно відхилив.
Одночасно з апеляційною скаргою відповідачем було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року відмовлено.
У наданому відзиві АТ «Чернігівобленерго», вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – безпідставними, просить відмовити у її задоволенні, а судове рішення – залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до правильності дій комісії, яка у ході розгляду акту про порушення від 04 травня 2018 року керувалася саме положеннями ПКЕЕ, які діяли під час складання акту, пунктом 6.42 яких не передбачено строків розгляду акту. У визначеному ПКЕЕ порядку споживач належним чином був повідомлений про дату та місце засідання комісії.
Представник позивача зауважує, що Конституційний суд України неодноразово висловлював свою позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
На його думку, посилання відповідача про відсутність доказів факту встановлення та передачі йому на збереження індикатору впливу магнітного поля спростовуються доданими до позову актами контрольного огляду від 29 березня 2016 року, від 26 жовтня 2016 року та 15 червня 2017 року, в яких чітко зазначено номер встановленого та переданого споживачу на збереження індикатора магнітного поля, що засвідчено підписом останнього.
Також стверджує, що ОСОБА_1 в порушення п. 9.4 договору та п. 6.18 ПКЕЕ не повідомив товариство про припинення з 05 травня 2016 року підприємницької діяльності, продовжував отримувати електроенергію, за яку проводив оплату до червня 2018 року і повідомив про розірвання договору лише 25 червня 2018 року, тобто вже після складання акту про порушення. Крім того, рішенням Козелецького районного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 729/886/18, яке набрало законної сили та на даний час виконується у примусовому порядку, з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість за договором про постачання електроенергії у загальній сумі понад 1 млн. грн. 
17 травня 2021 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Деснянським районним судом м. Чернігова справи за його позовом до АТ «Чернігівобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії, оформлене протоколом від 08 серпня 2018 року, оскільки вирішення зазначеної справи буде мати обов`язкове значення для розгляду даної цивільної справи, враховуючи те, що оскаржуване судове рішення ґрунтується саме на рішенні комісії від 08 серпня 2018 року.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Чернігівобленерго» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні був встановлений та доведений належними доказами факт порушення споживачем Правил користування електричною енергією, а також зобов`язань відповідно до умов укладеного договору про постачання електроенергією, зокрема, було виявлено спрацювання індикатора магнітного поля, що встановлений на корпусі приладу обліку електроенергії. Також районний указав, що відповідач не повідомив АТ «Чернігівобленерго» про припинення підприємницької діяльності з 05 травня 2016 року, продовжуючи при цьому отримувати електроенергію. 
З оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що 17 жовтня 2008 року між ВАТ ЕК «Чернігівобленерго», правонаступником якого є АТ «Чернігівобленерго», та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір про постачання електричної енергії № 437, за умовами якого постачальник продає електроенергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 12,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (т. 1 а.с. 7-10).
04 травня 2018 року працівниками Бобровицького РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» при перевірці торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 , в присутності ФОП ОСОБА_1 було виявлено порушення п. 10.2.26, п. 10.2.9 Правил користування електроенергією (далі – ПКЕЕ), а саме, виявлено спрацювання індикатора магнітного поля № 8678172, що встановлений на корпусі приладу обліку № 011076081010243.  
По факту виявленого порушення за участю споживача ФОП ОСОБА_1 представниками позивача складено акт про порушення № 000671 від 04 травня 2018 року (т. 1 а.с. 11), до якого додано схему підключення електроустановок споживача (т. 1 а.с. 12).
Зі змісту акту вбачається, що акт був складений у присутності п`ятьох представників Бахмацького РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» та відповідача ОСОБА_1 . Останній від підпису відмовився, про що зроблено відмітку в акті. Також у акті зазначено, що комісія постачальника електроенергії з розгляду складеного акту про порушення буде проводити засідання 11 травня 2018 року о 14 год за адресою: АДРЕСА_2 . У разі неявки споживача на засідання цей акт розглядається без участі споживача або уповноваженої особи. Споживачу було роз`яснено його право внести свої зауваження та заперечення до акту, яким останній не скористався, оскільки з приводу викладених у акті обставин зазначений акт заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не містить.
16 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом було направлено запрошення на засідання комісії по розгляду актів про порушення ПКЕЕ на 08 серпня 2018 року о 14 год, яке було отримано відповідачем 18 липня 2018 року (т. 1 а.с. 16-18).
08 серпня 2018 року відбулось засідання комісії апарату управління ПАТ «Чернігівобленерго» з розгляду актів про порушення ПКЕЕ, на якому був розглянутий акт про порушення № 000671 від 04 травня 2018 року (т. 1 а.с. 20). З протоколу засідання вбачається, що ОСОБА_1 присутнім на засіданні не був. 
За результатами розгляду акту про порушення комісія прийняла рішення – провести розрахунок не донарахованої електроенергії по акту № 000671 від 04 травня 2018 року згідно з п. 2.6 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електроенергією. Відповідно до розрахунку загальна сума нарахованих до сплати коштів за період з 04 листопада 2017 року (дата останнього огляду) по 04 травня 2018 року  становить 138 771,86 грн (т. 1 а.с. 21).
29 серпня 2018 року з метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 було направлено повідомлення про необхідність у 30-денний термін сплатити завдані збитки у сумі 138 771,86 грн (а.с. 19, 22-24).
Як свідчить зроблений апеляційним судом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 27 грудня 2002 року був зареєстрований як ФОП, основними видами діяльності якої були: постачання готових страв для подій (код КВЕД 56.21), постачання інших готових страв (код КВЕД 56.29), обслуговування напоями (код КВЕД 56.30), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20). 05 травня 2016 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП на підставі її власного рішення. 
Звернувшись з позовом про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, АТ «Чернігівобленерго» зазначало про те, що відповідач, являючись споживачем електричної енергії по АДРЕСА_1 , допустив порушення Правил користування електричною енергією, у зв`язку з чим електроенергія споживалась, але не обліковувалась. Відшкодувати завдану шкоду у розмірі 138 771,86 грн у добровільному порядку ОСОБА_1 не погоджується.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (ч. 5 ст. 26 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних,  земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки – суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа – сторона у відповідних правовідносинах – як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.
З аналізу наведених норм вбачається, що ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, який виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо б передбачала б вирішення такого спору судом іншої інстанції (правова позиція  Великої Палати Верховного Суду, наявна у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).  
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Всупереч наведеному вище, суд першої інстанції у ході розгляду справи залишив поза увагою ту обставину, що спір між сторонами виник з господарської діяльності відповідача, оскільки їх правовідносини врегульовані укладеним між АТ «Чернігівобленерго» та ФОП ОСОБА_1 договору на постачання електроенергії, яка використовувалась для обслуговування торгівельного приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 .
Здійснення ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, господарської діяльності, стороною позивача не оспорюється.
За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України та ч. 8 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона, як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що спір у даній справі, який виник в результаті порушення суб`єктом господарювання – ОСОБА_1 положень укладеного договору на постачання електричної енергії для приміщення (торгівельного павільйону), що використовувалось для здійснення підприємницької діяльності, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки правовідносини між сторонами виникли з договору про постачання електроенергії, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинилися.
Посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, як підставу розгляду справи в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд вважає хибним, оскільки останній (висновок) було зроблено у справі з іншим предметом і підставами позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст. 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду – скасувати, закривши провадження у справі. Позивачу належить роз`яснити, що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції, а також наявне у нього право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.  
У зв`язку з тим, що апеляційний суд не вирішує справу по суті, підстави для розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі відсутні.             
Керуючись  п. 1 ч. 1 ст. 255, 367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -       
                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   – задовольнити частково.
Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2021 року  – скасувати. 
Провадження у справі за  позовом  Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – закрити.
Роз`яснити позивачеві Акціонерному товариству «Чернігівобленерго», що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції.
Роз`яснити позивачеві Акціонерному товариству «Чернігівобленерго» наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.

Головуюча:                                       Судді: