ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 813/4298/17
адміністративне провадження № К/9901/279/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Білак М.В.,  Калашнікової О.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Львівської митниці ДФС
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді,
провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 (головуючий суддя - Гулик А.Г.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 (головуючий суддя - Онишкевич Т.В., судді - Іщук Л.П., Обрізко І.М.)

ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1.   У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив суд визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 23.10.2017 №758-о «Про звільнення та припинення державної служби ОСОБА_1 » та поновити його на посаді державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Залізничного районного суду міста Львова від 22.08.2017 у справі №462/3472/17, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, до позивача не застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення або обмеження права на державну службу, що, на думку позивача, не позбавляє його права на державну службу. Позивач вважав, що відповідач не мав, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу», підстав для припинення державної служби позивача.
3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 прийнято до провадження заяву про зміну (шляхом доповнення) підстав позовних вимог. У вказаній заяві позивач посилався на те, що постановою Залізничного районного суду міста Львова від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 на нього накладено штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн в дохід держави, що є мінімальною санкцією, передбаченою частиною 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказував, що вчинене ним правопорушення полягало в тому, що він несвоєчасно подав у встановленому чинним законодавством порядку щорічну декларацію за 2016 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Однак вказане сталося через його необізнаність з інтерфейсом програми, за допомогою якої заповнюється і відсилається декларація на сайт Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК). Позивач помилково вважав, що збереження декларації на сайті НАЗК в особистому електронному кабінеті є одночасно її розміщенням на сайті НАЗК. Відсутність декларації на сайті НАЗК ним виявлено 06.05.2017, після чого позивачем відразу вчинено ще одну дію щодо подачі декларації у загальний доступ сайту НАЗК. На думку позивача, такі дії свідчать про відсутність в його діях умислу, пов`язаного з корупцією. Позивач також звертає увагу, що в цей же період не здійснював службових обов`язків, оскільки перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Короткий зміст рішень судів першої інстанції
4. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
5. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що постанова Залізничного районного суду від 22.08.2017 у справі №462/3472/17, яка набрала законної сили та якою встановлено вчинення позивачем, пов`язаного з корупцією правопорушення, є обов`язковою для врахування судом. Припинення державної служби та звільнення позивача з посади мало місце не за ініціативою суб`єкта призначення, а у зв`язку із втратою права на державну службу, а тому передбачені частиною третьою статті 40, частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України гарантії, на позивача не поширюються, та для застосування такої підстави для припинення державної служби достатньо лише набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
6. Суд апеляційної інстанції підтримав зазначені висновки, а також вказав, що з урахуванням наведених правових норм відповідач був позбавлений можливості діяти у будь-який інший спосіб, та положення частини 2 статті 84 Закону України «Про державну службу» не наділяють суб`єкт призначення дискрецією і містять однозначну пряму вимогу звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7.   У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на  рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019. У касаційний скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
8. Касаційна скарга обґрунтована тим, що правопорушення, яке вчинене позивачем, є малозначним, з огляду на те, що Залізничним районним судом міста Львова обрано покарання у вигляді мінімальної санкції від передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП міри покарання. Позивач зазначає, що ним лише на 6 днів було прострочено подання щорічної декларації, яке сталося лише через те, що він мав труднощі з користуванням новозапровадженою комп`ютерною програмою на сайті НАЗК. Вважає, що спірний наказ про його звільнення є непропорційним покаранням за вчинене ним правопорушення, та всупереч ст. 61 Конституції України його було двічі притягнуто до юридичної відповідальності за вчинене ним діяння. 
9. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Відповідач вказує, що звільнення з роботи та притягнення до адміністративної відповідальності не є юридичною відповідальністю одного виду, та відповідач був зобов`язаний звільнити позивача після набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду міста Львова у справі №462/3472/17 в силу вимог ч. 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу».
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
10.   Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2020 для розгляду справи №813/4298/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Білак М.В., Калашнікова О.В.
11. Ухвалою Верховного Суду від 03.01.2020 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
12. Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2021 адміністративну справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
13.  Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2017 у справі №462/3472/17, яка набрала законної сили 04.09.2017, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
14. Накладаючи адміністративне стягнення, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який щиро розкаювався у скоєному правопорушенні, що є обставиною, що пом`якшує відповідальність, обставини, що обтяжують відповідальність, відсутні. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів штрафу, що становили 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
15. Вказана постанова Залізничного суду надійшла на адресу відповідача 19.10.2017 за вх.ЛМ ДФС № 15128/10/13-70-10.
16. Наказом Львівської митниці ДФС України від 23.10.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади державного інспектора відділу бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Львівської митниці ДФС. Зазначеним наказом також припинено дію наказу Львівської митниці ДФС від 06.02.2017 № 232-кв «Про надання відпустки», відповідно до якого позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
17. Конституція України
17.1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015
18.1. Пунктом 3 частини 1 статті 84 Закону встановлено, що підставою для припинення державної служби у зв`язку з втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
18.2. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Закону у випадках, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.
19. Закон України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014
19.1. За правилами ч. 1 ст. 1 Закон правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені зазначеним Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 зазначеного Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
IV. Позиція Верховного Суду
20. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
21.   Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
22. Статтею 172-6 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
23. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Залізничного районного суду міста Львова від 22.08.2017 у справі №462/3472/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
24. Позивач не спростовує вищезазначених обставин, однак вважає, що з огляду на малозначність вчиненого ним порушення, застосована до нього санкція у вигляді звільнення із займаної посади є непропорційним покаранням, яке, на думку позивача, також є притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Однак, касаційний суд з такими твердженнями позивача не погоджується.
25. Верховний Суд зауважує, що ч. 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу» є імперативною нормою та зобов`язує суб`єкт призначення звільнити державного службовця за наявності підстав, визначених у пунктах 1-6 частини 1 цієї статті, зокрема у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за пов`язане з корупцією правопорушення.
26. З огляду на вищенаведене правове регулювання Верховний Суд зазначає, що вчинення позивачем правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили та яким його притягнуто до адміністративної відповідальності, є самостійною і достатньою правовою підставою для звільнення державного службовця згідно з пункту 3 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу». Такий правовий висновок був неодноразово викладений Верховним Судом, зокрема у постановах від 10.10.2019 у справі №813/933/18 та від 12.02.2020 у справі №809/1612/17, та колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від вказаної позиції. У зв`язку з чим доводи касаційної скарги про необґрунтованість спірного наказу та непропорційність застосованого до позивача покарання відхиляються. 
27. Щодо притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, Верховний Суд зазначає, що законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності державного службовця за вчинення правопорушень, зокрема у вигляді адміністративної відповідальності та дисциплінарної відповідальності.
28. Так, дисциплінарна відповідальність працівників є одним із видів юридичної відповідальності, що встановлена законодавством за протиправну поведінку працівника, а адміністративна відповідальність - встановлена законодавством за вчинення особою проступку, передбаченого, зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення.
29. Тому, виходячи із змісту конституційного принципу «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», притягнення особи, що вчинила корупційне правопорушення до дисциплінарної відповідальності, не виключає притягнення тієї самої особи до адміністративної відповідальності. Тобто, особа за вчинення корупційного правопорушення може бути притягнута одночасно як до дисциплінарної, так і до адміністративної відповідальності. Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 2240/2329/18.
30. Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 відсутні.
31. Згідно зі ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
32. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
33. З огляду на результат касаційного перегляду справи, Суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 813/4298/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | А.В. Жук М.В. Білак   О.В. Калашнікова